Det var inte svårt för Sara att få Leo att engagera sig i kanonaffären.
En provision på 5 miljoner dollar.
Även om den kom från en excentrisk, bohemisk irakier,
var det vad familjen Farad behövde för att visa styrka.
Så vi gick i krig.
Överste Patricio bjöd in oss till slaget vid Cuito Cuanavale
så att vi skulle förstå hans armés situation
och kunna förhandla.
Vi anländer.
Vi närmar oss Cuito, så vi ska flyga under radarn.
-Flyga vad? -Under radarn.
Kom igen!
Till skyttegravarna, snabbt!
Bombningen börjar om tre minuter! Nu går vi!
Rör på er! Snabbt!
Rör på er!
Till bortre skyttegraven!
Den här vägen!
Välkommen till Cuito Cuanavale.
Helvete!
Vi har beräknat intervallet.
Tre minuter.
Sydafrikaner?
Deras G5-kanoner.
Vi är i frontlinjen.
Sydafrikanerna är där, två kilometer från stranden.
De skjuter på 20 kilometers avstånd.
Vårt artilleri har inte räckvidd att nå dem.
Så vi kan bara gilla läget och ta stryk.
Varför skjuter de?
Vi skjuter för att höja moralen.
Sluta! Skjut inte!
Eld upphör!
Helvete.
Äntligen.
Titta.
Det är det enda som får tyst på dem.
Himlen är vår.
Så länge vi har bensin.
Vi har inte nog med bränsle att hålla planen uppe länge.
Så gissa vad vi gör?
Sätter piloterna i planen på marken,
låter dem att prata sinsemellan
så fienden tror att vi flyger.
Det var som fan.
Vi behöver G5:orna nu, min vän.
-Den här mannen, eller hur? -Ja.
General Amin. Han står Saddam nära.
Han sköter militär export.
Hans brorson, Habib, hjälper oss.
Sen när arbetar du med irakierna?
Det spelar ingen roll, Patricio.
Vill du ha kanonerna eller inte?
Vi kan avsluta affären den här veckan.
De är billigare än från Iran.
-När kan ni leverera? -Om två månader.
-Säkert? -Oskar och jag åker till Irak imorgon.
Håller ni ut i två månader?
Om det inte blir som med napalmen.
Napalmen löste sig till slut.
Hur kunde du ta henne i krig?
Ingen tog med mig. Jag kom på egen hand.
Och hur mår mr Napalm?
-Allt väl. -Patricio.
Varför sker en strid här?
De har inga städer eller annat värt att försvara.
Den officiella versionen?
Vinner vi är det slut på Sydafrikas apartheid.
Förlorar vi får jänkarna behålla Angolas olja.
Den inofficiella versionen?
Det är ett stamkrig som inte rör oss.
Godnatt.
Herrejävlar.
Rått, inte sant?
Men värt resan.
Säg till när jag ska föra över till Habib.
Koppla av.
Det är ingen brådska.
Verkligen?
Har du inte bråttom att tjäna fem miljoner?
Är allt väl mellan dig och Oskar?
Varför frågar du det?
Säg det. Ni skulle flytta ihop på egen hand...
Ja.
Vi har skjutit upp det.
Mamma har rätt.
León är fortfarande liten, det är ingen brådska.
Men Oskar har väl andra planer?
Det är normalt.
Jag förstår.
Ingen vill bo hos sina svärföräldrar hela livet.
Men iver är en dålig rådgivare.
Det kan få en att tro på fel saker.
Hur menar du?
Han tror kanske att han kan göra affärer på egen hand.
Vad pratar du om, pappa?
-Oskar skulle inte göra det. -Inte?
Han svek sin farbror.
Han lämnade honom för oss.
Det är sant.
Vi gav honom ett bra erbjudande.
Och nån annan kan ge honom ett bättre.
-Antyder du att... -Han har fuffens för sig med Mawad.
-Varför tror du det? -Mawad jobbar med Irak.
Det är hans område.
Och nu, helt plötsligt,
ringer en irakier er och behöver våra kubanska kontakter.
Pappa, du ser troll.
Oskar är en bra kille, ambitiös, orädd,
men han är som en gran.
När en gran spirar ser den solen och börjar växa som en galning,
högre och högre.
Men så snabbt att den inte blir stadig.
Och när den är 12 meter hög,
är stammen så svag
att den ruttnar i vatten.
Vet du vad fröträdet gör för att undvika det?
Täcker den med sina grenar
så att den växer långsammare.
Vem är fröträdet?
-Du? -Det är du som måste lugna ner honom.
För om du inte gör det, drar han med sig dig i fallet.
Och jag kan inte skydda dig.
Du är helt paranoid.
Jag känner Oskar väl.
Allt jag säger är att vi måste vara försiktiga.
Allt Oskar har gjort hittills har hjälpt vår familj.
Med napalmen, med Mawad...
Problemet är kanske att han tycker att han är smart.
Till den grad att det ökar risken att misslyckas.
Jag kan göra det själv.
Ingen fara, det är inga problem.
Hur hamnade du här?
Jag är här i affärer.
-Affärer? -Ja.
I Cuito Cuanavale?
Låter absurt, eller hur?
Gosse, om du bara visste...
Vet du varför jag är här?
Jag kom till Angola
för att köpa en tvättmaskin till min son i bröllopspresent.
Och till min yngsta, som precis blivit läkare,
ville jag köpa en Walkman, och kanske några träningsskor.
Åkte du till Afrika för det?
För ett år här
får jag upp till 3 000 kwansas i lön.
Hur mycket är det?
Sextio dollar.
Hon är 11:50
Han ser oss kanske.
-Mawad känner igen bilen. -Jag vet.
Vi är för långt borta.
Är du säker på det?
Om jag är säker?
Vi vill inte dela Padillas öde.
Om du tvekar...
Nej, jag tvekar inte.
Jag säger bara att vi måste vara exakta.
Det här är allvarligt.
De kommer att vara framför oss,
och om de försöker backa tar det en halv minut.
-Kanske lite mindre. -Nej.
En halv minut.
Det var vad Padilla sa.
Vem är Padilla?
God eftermiddag.
Hej.
Padilla mätte en stubintråd fel.
Jag sa att laddningen behövde 80 meter.
Han nekade.
Det räckte med 60.
Men vem fan är Padilla?
En kollega i gruvan.
Han var också säker, tills han sprängde sig själv.
-Så Padilla var körd. -Japp.
Totalkörd.
Så om du tror att de behöver 30 sekunder, anta att de kan göra det på tio.
Säger ingenjören.
Jag kan dra och lämna dig själv.
Jag skämtar, för helvete.
Det här är allvarligt.
Okej, då. Vad du än säger.
Tio sekunder.
Det här kommer att förändra mitt liv.
Om det skiter sig?
Det skiter sig inte.
Det blev uppenbart i Prag.
Vill man se en förändring
kan man inte bara sitta och vänta eller vara rädd.
Man måste ha stake.
För vår bästa tid är nu.
Hallå...
Krigshjälten är tillbaka.
Var glad att du inte kom.
Det var hemskt.
Jag var inte inbjuden.
Det sög.
-Tro mig. -Visst.
Var är pappa?
Fixar grejer.
Med din man?
Håller de dig utanför nu?
Dra åt helvete.
Älskling!
Hej, min älskling!
Hej, min ängel.
Jag vill äta dig!
Hej, älskling!
IRAK
Det tar omkring tio minuter.
-Vart ska du? -Jag ska pinka.
Är allt väl, Leo?
Det är nåt jag inte kan sluta fundera på,
och jag har ältat det,
men jag vet inte,
-det är jävligt skumt. -Vad?
Jag vet inte.
Varför är vi i Irak?
Visst, för att köpa kanoner. Men det här...
Jag kanske bara är nojig.
Hur menar du?
Jag ska förklara.
Habib råkar behöva en mellanhand för att sälja sina kanoner.
Och av en slump ringer han dig.
Trots att alla hans kontakter i Angola, väljer han en i Marbella.
Marbella, för fan!
Och du bara råkar jobba för mig,
som konstigt nog kommer väl överens med kubaner och angolaner.
Och för övrigt ringer du på du direktlinjen
och pratar en hel del med Mawad.
Och objektivt sett, kan affären gynna Mawad.
Låter inte det lite väl slumpartat?
-Slumpartat? -Ja.
Det kan bara vara en slump,
men det kan också vara så
att nån tror att jag är dum.
-Anklagar du mig för nåt? -Nej.
Jag säger inte att det är din idé.
-Men kanske nån annans. -Vems?
Habibs? Irakiernas?
Säg det.
Jag vet inte, Leo.
Nån från Marbella
som arbetar med irakierna,
men inte gillar kubaner och angolaner.
Vill du skippa det här?
Berätta bara sanningen.
Jag vet ingenting om Mawad.
-Du ljuger. -Jag svär.
Min dotter berättade för mig i Cuito, Oskar.
Vad sa hon till dig?
Om affären med Mawad.
Jag vet ingenting om det.
Erkänn bara, för fan.
Var rak mot mig och erkänn det.
Vi ska fullfölja och du ska få provision.
Men om du ljuger för mig igen...
Okej. Då åker vi hem.
Jag gjorde det för familjen.
Ursäkta?
Nån behövde få grepp innan Hugo gjorde det värre.
Du är sjuk, Leo.
Du är döende.
Vi måste tänka på framtiden.
Kriget mot Mawad är ditt.
Och vi tänker inte ärva det.
Hallå där! Är allt väl, sir?
Ja.
Ja, vi är redo att åka.
Vet du en sak, Oskar?
Min dotter sa ingenting till mig.
Men du gjorde det nyss.
Det tar två dagar att ta sig hit. Det är ett isolerat område.
Det är nog bäst att sova ombord.
Vi kan ankra i vilken vik som helst tills det lugnar ner sig.
Det blir kul.
Åka båt.
Fiska.
Hur lång tid tror du att det tar?
En månad.
Högst två.
Pappa kommer att sluta avtal med saudierna.
Och sen
kommer vi tillbaka
och tar de platser som vi förtjänar.
Säg det igen.
Platserna som vi förtjänar.
Du låter övertygad.
Fullkomligt.
Det är upphetsande.
Vet du vad jag vill göra nu?
Mina vänner!
Frid vare med dig, Habib.
Äntligen träffas vi.
Det är på tiden.
-Oskar. -Habib.
-Vad sägs om en öl? -Ja, tack.
Toppen, tack.
Hur var resan?
Bra.
Du är väl inte lika beslutsam som din fru är med konst?
Knappast.
Så fort ni betalar skeppar vi dem.
När kan ni göra överföringen?
-Det beror på dig. -På mig?
Då skriver vi avtal på en gång.
Och Amin? Var är general Amin?
-Ursäkta? -Jag vill träffa honom.
Jag vill träffa din farbror.
Han godkände avtalet,
det är därför vi är här.
Inte illa menat, men du räcker inte för mig.
Leo.
-Vad gör du? -Håll dig utanför.
Vi antas sluta avtal.
Den enda som antar här, är jag.
Väntar du på mig i hallen?
Min svärson är omogen.
Det är problemet med ungdomarna.
Tack.
Din farbror måste ge mig en officiell garanti.
Varför det?
Kubanerna och angolanerna är misstänksamma.
Och som jag förstår
är ni god vän till sydafrikanerna.
-Ni köper deras G5:or. -Hurså?
Det är samma kanoner vi ska använda mot Sydafrika.
Hur vet vi att det inte blir sabotage?
Ingen sabbar en affär godkänd av generalen.
Då får han komma och säga det.
Han är för upptagen.
Då så, Habib,
säg till när han är ledig.
Det här är skamligt, vi har förhandlat i en månad.
Du kommer att förstöra allt.
-Hejdå, Habib. -Nej, vänta.
Jag ringer honom.
Jag kan inte lova nåt. Det kan ta en vecka.
Jag har ingen brådska.
Så länge det finns gott om öl.
Var är Hugo?
Jag väntar på honom.
Jag tror att han duschar.
Ursäkta.
Din bror är för gammal för att bli kontrollerad av dig.
Han verkar vara så uppe i varv.
-Det är så han är. -Ännu mer på sistone.
Sen han kom hem från Prag.
Be Oskar prata med Manuel,
de två har varit oskiljaktiga sen dess.
Det var det.
Du vet väl varför de är oskiljaktiga?
För de kommer överens.
Är det vad du tror?
Ja, det gör jag. Det är uppenbart.
Seriöst, Sara.
Jag tänker inte ens fundera på det du tror.
-Vad tror jag? -Kokainet.
Nej, det är inte kokainet jag menar.
-Inte? -Nej.
-Vi måste prata. -Om vad?
Om det är nåt på gång med Hugo, ska jag prata med honom.
Eller med hans far.
Du blandar dig alltid i.
-Jag vill bara hjälpa till, mamma. -Visst.
Du är Moder Teresa.
Vad pratar du om?
Du älskar att döma.
Lägger andras liv tillrätta, med ditt eget som måttstock.
Men du åker till Angola och lämnar din son här.
-Det är annorlunda. -Hur?
Att riskera livet för ambition, är lika dumt som att ta kokain,
-eller vad du nu tror Hugo gör. -Ambition?
-Min ambition? -Ja, din ambition.
Vet du varför du gör det?
Varför?
Du är rädd för att Oskar ska ta över.
Visst. Självklart.
Eftersom du alltid spelade andrafiol.
Är att vara mamma att spela andrafiol?
Att ta hand om sin familj,
-att offra sig... -Hur har du offrat dig?
Givit bort en klocka?
Sara, du är en bortskämd skitunge.
Okej, jag sticker nu.
Jag ringer dig när vi går iland, mamma.
Jag hoppas att allt går bra. Var försiktig.
-Ta hand om dig. -Ja då.
Vart ska ni?
Ibiza, Korsika, Santorini...
Vi får se.
Vad ska ni ha AK-47:orna till?
Du har en sån vild fantasi, kära Sara.
Verkligen.
Snälla du.
Jag ringer dig, okej?
-Ha en trevlig resa. -Hejdå.
Allvarligt. Han har två gevär i bakluckan.
-För att lätta på trycket. -Vad säger du?
Han berättade att han har övat.
Accepterar du det?
Jag kanske följer med.
Masgoufen är delikat.
-Fisk? -Ja, det är grillad karp.
Det finns också falafel, kubba,
lamm, aubergine,
kafta... Allt du kan tänka dig.
-Bara till oss? -Det finns ingen annan här.
Är inte allt det här lite skumt?
Huset ägs av regeringen.
De är vana vid att ta hand om folk utan att störa.
Jag ber om ursäkt.
Varför spelar ingen roll.
Jag borde ha pratat med dig angående Mawad.
Det är inte det som gör mest ont.
Vad som är förkrossande
är att du involverade min dotter bakom min rygg.
Jag ber verkligen om ursäkt, Leo.
Jag trodde vi hade rätt
-att ta hand om det här själva. -Rätt?
Rätt?
Vet du vad min advokatvän säger?
Rättigheter finns inte i en familj.
För när det finns rättigheter, gör nån anspråk på dem,
och då finns inte familjen längre.
Så vad gör vi, Leo?
Hatar varandra?
Eller börjar på ny kula?
Vad gör du här?
Säg det.
Säg vad?
Jag vet inte.
Hur mycket kokain har du tagit? Två gram?
Fem, tio?
Dra åt helvete, Sara.
Jag vet inte vad du har i åtanke, men låt bli.
Är du den enda som får ha planer?
Jag menar allvar.
Du har redan sabbat för familjen.
Din bror har rätt att...
Jag pratar inte med dig.
Manuel får säga vad fan han vill för han är min vän.
Din vän?
Ja, min vän,
min medbrottsling, min biktfader,
min kompanjon, allt det du aldrig har varit.
Och ja, han knullar mig också, och det är härligt.
Oskar knullar nog inte så bra,
för de senaste månaderna har du sett ut som om du tigger
om att nån i den här jävla världen ska slicka din murra.
Det är över. Jag följer inte längre dig,
tar det du slänger åt mig och din skit.
Jag suktar inte efter att pappa ska visa medlidande.
Din otacksamma jävel. Efter allt de gjort.
De har inte gjort ett jävla dugg för mig.
Men jag ska göra nåt för dem.
Det är vad jag måste göra.
För man måste veta hur man hittar sin roll i livet. Fattar du?
Hur eller var spelar ingen roll. Man måste ha stake nog,
lyssna noga, stake nog att acceptera sitt öde.
Vilket öde, Hugo?
Att offra mig för mitt folk.
Men inte som en martyr.
Det ska jag inte göra. Det är...
-Darwinistiskt. -Darwinistiskt.
Ur askan ska jag resa mig som en ny slags Farad.
Starkare, mer förberedd,
mer anpassningsbar. Fattar du?
Vad fan tänker du göra?
Stick härifrån, för fan!
Jag har dig på kornet.
Jag vet allt om dig,
vad du gör, vad du har gjort och vad du ska göra.
Vet du varför? För att du är som jag.
Hur kan du då tro att jag skulle svika dig?
För att det var vad jag gjorde.
Jag svek killen som hjälpte mig.
Killen som tog hand om mig som jag om dig.
Han drog upp mig ur skiten,
gav mig ett jobb och gav mig mitt namn tillbaka.
-Ditt namn? -Ja, mitt efternamn.
Min far var algerier.
Han stack när jag var två år.
Till mamma sa han: "Hejdå, älskling."
Han stack under inbördeskriget och vi såg honom aldrig mer.
Jag växte upp med mammas flicknamn.
Om folk som hette Pérez och Rodríguez svalt efter kriget,
föreställ dig bara en Farad.
Det visste jag inte.
Så jag blev Virgilio González, vilket faktiskt är mitt riktiga namn.
Virgilio Leonard Farad González.
Det måste ha varit svårt.
Ja, det var väldigt, väldigt svårt.
Mammas familj var republikaner,
så vi fick ta ofattbart mycket skit.
Jag fick klara mig själv.
Jag började handla med småsaker. Först tobak,
förvanskat vin,
sen skor, vete, korn, bensin...
Tills jag träffade en arab i Málaga
som sa: "Hördu, du är en av oss. Jag ska hjälpa dig."
Han lät mig springa ärenden, göra småjobb, sen större grejer.
Han blev som en storebror för mig.
Han fick mig att återta mitt namn, Farad,
för att han trodde att det skulle öppna dörrar för mig.
-Stämde det? -Ja, det gjorde det.
Två månader senare var jag i Algeriet
och förhandlade min första vapenleverans med Algerian Liberation Front 1959.
Bara så där?
Killen hade handlat med vapen sen andra världskriget.
Så vad gjorde han?
Han gjorde mig till sin andra hand.
Om han var högerhanden så var jag vänster.
Som du är för mig.
-Vad hände? -Det gick riktigt bra för mig.
Jag fick kontakter i alla antikoloniala, anti-imperialistiska strider,
vänsterns romantik.
Jag träffade Monzer i Alger,
Henry och sen dök Khalid upp...
Det var perfekt blandning av affärer och idealism.
De hade idéerna och vi tillhandahöll vapnen.
Men den här brodern,
den jäveln var för konservativ.
När han såg Algeriet ställa sig på Sovjets sida,
sa han åt mig att sluta.
För han sålde vapen till andra sidan.
-Till amerikanerna. -Amerikanerna.
Jag vägrade att göra det.
-Han måste ha tagit illa upp. -Hemskt.
Han slängde i ansiktet på mig
att han var den som lärt mig allt, gjort mig till den jag var.
Att jag svek honom.
Framför allt, att jag hade använt honom
för att få igång mina egna affärer.
Och han hade rätt.
-Har ni nånsin försonats? -Aldrig.
Varför då? Dog han?
Han är miljonär. Han bor i Marbella.
Han heter Nabil Mawad.
Mawad?
Problem med bilen?
Skynda dig, frun.
Här kommer han.
De är här.
Vad gör de där idioterna?
Vi sticker!
Kom igen, för helvete!
Hugo! Kom igen, Hugo, för helvete!
Ta en dusch. Vi ses där nere om tre minuter.
-Vad händer? -Det är general Amin.
Kom igen!
En gåva. Till dig.
Öppna det.
-Lyssna, mr... -Farad.
Farad.
Är du libanes?
Nej, det är Farah, med H.
Mitt stavas med D.
Min far var algerier.
Jag gillar inte att öda tid.
Habib är min brorson.
Hans transaktioner har min garanti.
Om du inte vill ha G5:orna...
Jag är inte här för G5:orna, general,
utan för att göra dig en tjänst.
En gåva.
Vilken slags gåva?
Namnet på en förrädare ni har jobbat med i åratal.
Nabil Mawad.
Nabil Mawad?
Vad pratar du om?
Jag vet att du betraktar Mawad som en vän,
men vilken vän säljer vapen till ens främsta fiende?
Iran.
Det är ett slutanvändningscertifikat för att skeppa F14-delar
till hamnen i Chabahar i Iran.
Som du kan se är det utfärdat till ett av Mawads företag.
Det är fejkat.
General, jag förutsätter att du kan verifiera
om det är äkta eller inte.
Mellan 1985 och 1986,
sålde Nabil Mawad vapen till Iran för närmare 40 miljoner dollar.
Dokumentet kan ha manipulerats.
Vi har alltid litat på Mawad.
Låt mig läsa det.
Var fick du det här?
-CIA. -CIA?
Jag är en vapenhandlare, general.
Jag gillar inte att lura mina kunder,
och jag gör inte affärer med förrädare.
Om du vill sälja G5:orna är jag med,
men håll Mawad utanför affären.
Om de har rätt och Mawad har jävlats
skickar jag ut dig i kriget
tills det är över. Och var tacksam att jag inte låter skjuta dig.
Frid vare med dig.
Jag är en skitstövel.
Är du klar?
Bilen väntar där nere.
Det här var vad du planerade, eller hur?
Tack.
För att du spelat din roll.
Utan kanonerna hade jag aldrig fått tillgång till Amin.
Så du använde mig,
tog mig hela vägen till Irak för att hämnas på Mawad
och ändå är jag svikaren?
Frun.
Några män står vid dörren och frågar efter dig.
Undertexter: Sofia McConnochie
"Kreativ ledare Sanna Greneby"