La història d'en Leo i en Mawad va començar a Algèria,
entre bombes, mort i idealisme.
La cosa no podia acabar bé.
Poc importava que, durant gairebé 30 anys,
tots dos s'haguessin fet rics i poderosos.
El rancor és immune al temps.
Així són les revolucions.
Sempre necessiten un culpable.
Un traïdor.
els FARAD
AEROPORT DE MÀLAGA
Allò no va ser mai una lluita política.
No anava d'ideologies,
sinó de causar dolor.
Les guerres només eren un pretext
per poder fer-se, mútuament, un mal irreparable.
Sense possibilitat de perdó o d'oblit.
El que vaig fer et pot semblar miserable o deslleial,
però el meu suport a la família és innegable.
A més, em necessiteu.
- Jo necessito els meus fills i dona. - No ho crec.
Encara que els iraquians s'ocupin d'en Mawad, cal controlar l'Hugo.
I a tu se't dona de conya, això.
- I què vols que faci? - Fer un glop de cicuta?
Com?
Hauries de tornar a Madrid, que és el teu lloc.
- Bona tarda, Mario. - Bona tarda, senyor.
- Gràcies. - Bona tarda.
Ara et vols desfer de mi?
Després de tot el que he fet per vosaltres?
No t'equivoquis, Oskar. Ho has fet per tu mateix.
Per ambició.
I t'ha anat prou bé.
Vas aterrar sense res
i te'n vas amb la cartera plena.
Soc el marit de la teva filla i pare del teu net.
Tens un rol menor: el del marit, el consort.
Ho pot fer qualsevol.
I segueixes tenint leucèmia.
T'ho vaig dir, viuré 100 anys.
Leo.
Una ambulància!
Truqueu a una ambulància!
Leo, no fotis.
Leo.
Ho sento.
INFORMACIÓ - DENÚNCIES CARNET D'IDENTITAT/PASSAPORT
Ho sento.
Marxem d'aquí.
ASSASSINAT A LA COSTA DEL SOL EL PRINCIPAL TRAFICANT D'ARMES D'EUROPA
En Mawad va filtrar als mitjans que en Leo Farad,
l'empresari marbellí,
era, en realitat, un traficant d'armes associat amb terroristes.
ADEU FARAD
Això va convertir l'assassinat
en una revenja carregada d'infàmia.
Cap amic o aliat va assistir al funeral.
Tothom va respondre amb excuses, excepte en Henry,
que va enviar un telegrama de suport des d'Alaska.
La Carmen no va cooperar amb la policia
ni donar noms de persones implicades.
Coneix en Nabil Mawad?
- No, primer cop que el veig. - D'acord.
El mataré.
Et juro que tornaré i el mataré.
No, de moment no et moguis d'on ets.
- Però... - Prou de morts, si us plau.
Ho arreglaré jo.
Ningú no ho pot arreglar, això!
Sí. Parlaré amb en Mawad.
- Càgon l'hòstia! Que m'escoltes? - Hugo.
Et juro que faré que tornis.
De debò vols parlar amb en Mawad?
Sí.
Pactaré amb ell el que calgui.
- No perdré ningú més de la família. - El pare mai no ho acceptaria.
El teu pare és mort.
I ni un sol amic va venir al funeral.
Digue'm quines opcions tinc?
La policia?
El CESID, la CIA? Què faig?
Què faig? Truco a la Gina?
Tanya.
Tanya!
Demanaràs compassió al cabró que ha mort el teu marit?
Oskar!
És mentida, potser?
Vull que l'Hugo torni a casa.
I en Mawad és l'únic que pot garantir-ho.
Perquè te'n refies, oi?
Mira d'entendre-la.
- Ho intento. - Esforça-t'hi més.
Us està esperant.
Ja ho sabem.
Som-hi.
No hi tinc res a veure amb allò dels mitjans.
En Leo amagava molta merda i això ven.
No he vingut a parlar d'en Leo, Mawad.
Sé per què has vingut, però és complicat.
No ho és pas.
Només vull la teva paraula.
I quina me'n dones, tu?
La del teu fill?
El meu germà ja l'ha espifiada prou.
T'asseguro que no hi tornarà.
L'Hugo és un penjat.
I els penjats són imprevisibles.
Jo responc per ell.
L'ingressaré en una clínica.
- O no n'hi ha prou amb la meva paraula? - No.
No n'hi ha prou.
Escolta'm bé, Mawad.
Has deixat la meva mare vídua
i no ha dit una punyetera paraula a ningú.
No ha col·laborat amb la policia.
S'ha empassat la humiliació de la premsa
i els paparazzis a la porta de casa.
Què collons vols?
La casa, per exemple?
Quina casa?
La vostra.
Assassines el meu pare
i pretens fer-nos fora de casa?
I no us vull tornar a veure a Marbella.
Queda-te-la.
Mare...
Només ens vol humiliar.
Tant és, la casa.
Seu. Seu.
És meva. Jo ho decidiré.
Parla amb un notari i ho signem quan vulguis.
Vull que deixis per escrit
que, si li passa res al meu germà,
sigui un accident o una puta grip,
en seràs l'únic responsable.
I haureu d'acceptar una cosa més.
Déu meu.
La meva família no farà més concessions.
No seria algú de la família.
Què dius que ha dit?
No puc acceptar-ho.
És clar que sí.
És el meu oncle.
Jo he perdut el meu marit.
És decisió teva, Oskar.
La meva mare i jo la respectarem.
I si m'hi nego?
Que això no s'acabarà.
I amb la mort del meu oncle, sí?
Ho posarà per escrit?
Ens proposa un tracte.
Quin tracte?
Deixem Marbella i el negoci de les armes a canvi de cinc milions de dòlars.
I començarem en una altra banda.
De debò?
Aquest cabró us està comprant.
Oskar, escolta'm.
Necessitem tancar-ho.
Per què no demanem deu milions?
O 20... o 100, posats a fer.
- No és una negociació. - Sí que ho és.
- No. - Sí que ho és!
Quant val entregar el meu oncle perquè el matin com a un porc.
Cinc milions?
No.
No us n'adoneu?
Aquest malparit vol esborrar el llegat dels Farad.
No.
- Sí. - No.
- Sí. - No, el teu oncle no és un Farad.
Però és el meu oncle.
Doncs et toca escollir.
Hi estàs d'acord?
Digues alguna cosa!
En Mawad té raó en una cosa.
El meu germà no ho hauria fet mai tot sol.
La meva germana m'ho ha explicat.
Quina part?
Sense el meu pare, perdrem la casa igualment.
- No és veritat. - Sí.
Viure així val milions.
Qui ens farà confiança ara?
La CIA?
Els cubans?
En Monzer?
La meva família és una ruïna
i, si vols salvar el teu oncle, ho tens fàcil.
Fuig.
Com vols que me'n vagi?
És una elecció.
El teu oncle o els Farad.
Si fes el que em demanen seria un miserable.
Tu decideixes.
Ho saps, oi?
El què?
Que bé del tot...
no cantes.
Algú t'ho havia de dir.
Et penses que no ho sé?
I doncs?
És l'única manera que he trobat d'allunyar-me de tot això.
Com una salvació.
Bona sort.
No vaig armat.
Jerome, deixa-ho estar.
Ja era hora.
Vens a intercedir pel teu oncle
o a explicar-me què collons va passar a l'Iraq?
En Habib no t'ho ha explicat?
No m'agafa el telèfon.
Potser ha sabut que has mort en Leo i ho ha aturat tot.
Pitjor per tu,
perquè no tornaràs a rebre una comissió en la teva puta vida.
No necessites més cadàvers, Mawad.
Et quedes amb la casa,
marxem de Marbella.
Què més et cal demostrar?
T'entregaré el meu oncle,
però amb una condició.
No com si es tractés d'un gos.
M'has de prometre que no patirà.
Això no és cosa teva.
No podem trobar una forma que no sigui dolorosa?
Escolta'm, Oskar.
He arribat a un acord amb els Farad.
Si vols respectar-lo,
ja saps què has de fer.
Si no,
us buscaré a tots, inclòs el teu fill.
I això seria una putada, oi?
Oi que sí, Jerome?
Terrible.
Ja ho veus.
Fes tot el que l'Oskar et digui?
Parlem, d'acord mare?
Està tot parlat. Adeu.
Adeu.
I doncs?
Ha fet una proposta.
Qui?
En Mawad.
La meva mare diu que l'Oskar vindrà a explicar-nos-la.
No te n'ha dit res més?
És en Mawad, voldrà calés.
I si vol alguna cosa més?
I què fem? Navegar pel món fins que ens enxampin?
No seria tan horrible.
Oi?
De debò que podràs fer-ho?
L'heu feta bona.
Us quedaríeu la casa de Madrid.
No fotis, Oskar.
A la família li sembla bé i tu rebries un milió i escaig.
I què passa amb el iot?
Te'n compres un altre.
No en vull un altre. Al Manuel i a mi ens agrada aquest.
A veure si t'entra al cap, Hugo.
El teu pare és mort.
Ja no hi ha negoci.
Ja no hi ha res.
No hi ha en Monzer.
S'ha acabat.
És una qüestió de dignitat.
La dignitat no te la dona un maleït iot.
Aclarim una cosa.
- La Carmen i la Sara hi estan d'acord? - Sí.
Si no, jo no seria aquí.
No val la pena.
Si així fem net...
Una cosa més.
En Mawad vol parlar amb tu.
Amb mi?
Vol posar condicions.
Quines condicions? Però no hi havia un acord?
Amb els Farad.
En Manuel l'ha intentat matar.
Ha de pagar un preu.
- Em vol matar. - No.
No.
Deu voler una compensació econòmica.
Un encàrrec, potser. No ho sé, ja t'ho dirà.
Aquest malparit ha mort el meu pare.
Crec que hem cedit prou.
Tu decideixes, Manuel.
Però hem de ser realistes.
I sobretot, intel·ligents.
I si no puc donar-li el que em demana?
És una qüestió d'orgull.
Vol que vagis a casa seva i que acotis el cap.
No ho podem fer per telèfon?
Ha de ser cara a cara.
A casa seva.
I ha de ser avui.
Per què collons té tanta pressa?
Vol tancar-ho definitivament.
I jo què cony he de fer?
Agafa el iot i ves-te'n a Marbella.
No cal que ho facis.
Tranquil.
Gràcies per acceptar.
Què volies que fes?
Fer costat a l'Hugo després del que va passar?
És el que has fet fins ara.
- Vaig intentar aturar-lo, Oskar. - I què va passar?
Et va ensarronar?
Collons, Manuel.
D'acord que em passi a mi, que soc jove.
Però a tu?
Em vaig enamorar.
Em vaig deixar portar.
Et vas deixar portar?
Estava sol, Oskar,
i l'Hugo em va ajudar.
No, Manuel. Jo et vaig ajudar.
Et vaig portar aquí i et vaig introduir a la família.
No és el mateix i ho saps, collons.
L'Hugo em necessitava.
En quin puto moment!
Ja ho sé, que l'he cagat.
I, per això, faré el que calgui per ajudar-te.
No et causaré cap més problema, ni a tu
ni a la Sara ni a cap dels Farad.
La veritat és que m'hauria agradat passar la vida navegant.
Us haurien enxampat tard o d'hora.
I què?
L'important és viure.
Aquestes setmanes han sigut més intenses
que 20 anys a les mines.
Hi dorms malament, passes por...
Però també m'he sentit més lliure que mai.
I saps per què?
Perquè no tenia expectatives.
Era com si el món s'aturés.
M'estirava deu hores a la coberta i escoltava el mar,
i em deia a mi mateix: "Cony, Manuel,
tota la vida ficant-te en embolics,
mirant de ser feliç,
i l'únic que necessites és això".
Què fas?
Anem al mar.
Per què?
Què passa?
Sortim.
Som-hi.
No fotis, Oskar.
De debò?
És la condició d'en Mawad.
I la família l'ha acceptat.
Quina família?
O això o ens destrueixen a tots.
A més, m'has dit que em volies ajudar.
Que no em portaries més problemes.
No hi ha més opcions.
En Mawad t'ha demanat que ho facis tu?
M'ha demanat que t'entregui.
I no ho faràs.
Ho sento.
Toca't els collons.
Et penses que em pots matar i fer com si res?
I tornar a fer vida normal?
A mi, em mataràs?
En Manuel?
N'he fet de tots colors però soc l'única família que tens.
Ja no.
D'acord, doncs.
- M'agenollo, doncs? - No, Manuel.
- Em tombo i tanco els ulls? - Prou!
- Què collons vols? - Que m'ajudis, hòstia?
Que t'ajudi com?
Dispara't un tret.
Què et penses, que em fa por?
He viscut envoltat de mort tota la vida,
a les mines, a les pedreres.
Fes-ho, doncs.
No. Si és la teva família, ho has de fer tu.
Vinga.
Queda't tranquil d'una puta vegada!
Tingues pebrots.
Això ho recordaràs la resta de la teva vida.
El mar, la platja, la meva cara...
Va, hòstia! Em cago en ta puta mare.
Fill de puta.
Ets un fill de puta.
Ets un fill de puta...
Aquell va ser el pitjor dia de la meva vida.
Vaig tocar fons.
I tot per complir amb la família.
Amb els Farad.
Totes les decisions m'havien dut a un punt sense retorn.
De pura tragèdia.
Coses del destí.
A vegades, és inexplicable.
Absurd.
Irònic, fins i tot.
I no som capaços d'entendre'l.
D'acceptar que hi ha venjances que no prescriuen.
Perquè el rancor és immune al temps.
I es transforma en justícia divina.
En una revolució.
Què ha passat amb en Manuel?
No ho he pogut fer.
Ho sento.
Ho he intentat. T'ho juro.
L'he tingut davant, però no n'he estat capaç.
- No passa res, Oskar. - Sí que passa.
És un merder per vosaltres.
Ho hauria d'haver fet per la família.
En Mawad és mort.
És mort, Oskar.
Ell, en Jerome i la resta del servei.
Has fet el que tocava.
La policia ens ha interrogat fa dues hores.
Han deixat dues màscares, una d'en Reagan i l'altra d'en Khomeini.
Els iraquians.
El pla del meu pare.
Has fet el que tocava.
En Leo va acabar tenint raó.
En Saddam Hussein no va perdonar en Mawad.
Perquè totes les revolucions necessiten un culpable.
Què li has dit al Manuel?
Que fugi.
Que se'n vagi amb l'Hugo a voltar pel món i que no torni.
EN VENDA
La mort d'en Mawad no va ser la fi dels nostres problemes.
Sense en Leo i sense aliats,
va ser impossible seguir amb el negoci.
Vam haver de vendre propietats per pagar deutes.
I, si vam aconseguir sobreviure,
va ser gràcies a la meva idea original,
la que em va portar a Marbella.
L'aeròbic.
Era la fi d'una època
i un senyal que el món que coneixíem estava a punt de desaparèixer.
SOCIALISME O MORT
Els cubans no van aconseguir mai els G-5,
però van acceptar un acord de retirada amb Sud-àfrica.
Els soviètics van fer el mateix a l'Afganistan,
però allò només era un tast del que passaria després.
En poc més de tres mesos,
van acabar 45 anys de Guerra Freda.
La ideologia,
la lluita de classes i el somni comunista
van esdevenir part d'un passat que tothom volia oblidar.
Era la fi de la història.
I va ser llavors, quan ja no esperava que passés res,
es va fer el miracle.
Hola, Sara.
Gràcies per venir.
Ens coneixem?
Vaig assistir a la teva boda.
M'ho ha dit la meva mare, però no me'n recordo.
Així són les bodes.
T'ha sorprès la meva trucada?
Sí, perquè ja no participem
- del negoci de les armes. - Ja ho sé.
I no sé què més pot interessar a la CIA.
El teu pare i jo ens enteníem.
Això també m'ho ha dit la mare.
Vau estar embolicats?
Déu meu, no.
Però el teu pare em va ajudar molt.
Gràcies a ell vaig tornar a Washington amb una medalla i un ascens.
Encara que érem enemics ideològics, el respectava.
Ja veus.
Lamento el que va passar, Sara.
T'ho agraeixo.
Però dubto molt que m'hagis trucat per donar-me el condol.
Et vull ajudar.
A tu i a la teva família.
I per què ho vols fer?
Per caritat?
Ets l'única dona que ha traficat amb canons i napalm.
Si vols que faci d'agent doble, t'aviso que detesto la CIA.
No passa res.
Jo em mantindré a l'ombra.
Tu seguiràs treballant amb en Monzer.
Convence'l que vols tornar.
Tindràs la meva protecció i la mateixa autonomia que el teu pare.
El seu nom és Momo Tshikedi,
i pertany a les Forces Nacionals Patriòtiques del Congo.
L'FNPC.
Una guerrilla que desafia el president Mobutu.
Controlen zones riques en diamants, que és com es financen.
- La Gina vol que mediem... - La Gina?
...entre en Monzer i l'FNPC.
Ho vol saber tot.
En Monzer?
Hi ha molts diners en joc.
- Mare... - Sara, si us plau...
Podria recuperar casa teva.
També podries ajudar la Tanya i l'Hugo.
Quines armes necessita?
Kalàixnikovs, míssils terra-aire i munició antitanc.
Un segon. De debò voleu tornar-hi?
Sara, aquesta dona és una enredaire.
Recordes què va fer amb el vaixell polonès?
El pare acceptaria aquest negoci.
És clar.
Però tu no ets el teu pare.
Hauríem de fer el que faria en Leo.
I si en Monzer no ens vol rebre?
Us puc oferir una comissió del cinc per cent.
Li'n donaves un deu, al meu pare.
El teu pare ja no hi és, Sara.
I els temps han canviat.
I un vuit?
I un parell de passaports diplomàtics del Iemen.
I certificats d'ús final.
De passaports i certificats, oblideu-vos-en.
El comunisme ha mort.
I no crec que el Iemen del sud existeixi d'aquí a tres mesos.
El més probable és que em facin fora d'aquí.
Però deus tenir un pla B, oi, Monzer?
Síria? Líbia?
El Sudan?
Què esteu buscant?
Un acord estable i amb garanties.
Allò que tenia el meu pare.
Tothom en surt guanyant.
Amb immunitat diplomàtica i un certificat d'ús final,
encara que sigui l'últim que expedeixi el Iemen.
Potser el comunisme ha mort,
però els seus exèrcits no s'esvairan.
Sabeu com celebràvem els acords amb el teu pare?
El teu pare acostumava a endur-se els mascles
perquè els àrabs els valoren més.
Sí, però les femelles donen més guerra.
Sí que és cert.
Vosaltres mateixos.
Tu com ho veus?
I si ens enduem els dos?
Subtítols: Victor Monreal
Supervisor creatiu Roger Peña