Leos och Mawads historia började i Algeriet
med bomber, död och idealism.
Det kunde bara sluta illa.
Det spelade ingen roll att de 30 år senare
båda hade blivit rika och mäktiga.
Hämnden är immun mot tiden.
Det är grejen med revolutioner.
De behöver alltid en syndabock.
En förrädare.
MÁLAGAS FLYGPLATS
Det var aldrig en politisk kamp.
Ideologi var inte orsaken.
Det handlade om att åsamka smärta.
Kriget var bara ett svepskäl
för att orsaka ömsesidig obotlig skada.
Och aldrig nånsin glömma eller förlåta.
Det jag gjorde kan tyckas hemskt, illojalt eller vad som helst,
men jag tror det är uppenbart att jag går i döden för familjen.
Dessutom behöver du mig.
-Jag behöver bara min fru och mina barn. -Inte riktigt.
Även om irakierna tar hand om Mawad, måste nån hålla Hugo i schack.
Visst, och du är jävligt bra på det.
-Vad vill du att jag ska göra? -Ta lite gift, kanske?
Va?
Du borde åka tillbaka till Madrid, där du hör hemma.
-Goddag, Mario. -Goddag, sir.
-Tack. -Goddag.
Vill du bli av med mig?
Efter allt jag har gjort för er?
Inbilla dig inget. Du gjorde det för dig själv.
För din ambition.
Och du har gjort det bra.
Du kom med ingenting
och du ger dig av med fullt bankkonto.
Jag är din svärson, ditt barnbarns far.
Du spelar en mindre roll, maken, gemålen.
Det kan vem som helst göra.
Du har fortfarande leukemi.
Jag ska ju leva till 100.
Leo.
Ring en ambulans!
Ring en ambulans, nån!
Leo, gå inte och dö.
Leo.
Förlåt.
INFORMATION - RAPPORTER - ID-KORT/PASS
Förlåt.
Vi går här ifrån.
EUROPAS STÖRSTA VAPENHANDLARE MÖRDAD PÅ SOLKUSTEN
Mawad läckte till media att Leo Farad,
den framgångsrika affärsmannen från Marbella,
faktiskt var en vapenhandlare med kopplingar till terrorister.
ADJÖ FARAD
Det gjorde hans mord
till ett hämndmord drivet av lögner.
Ingen vän eller allierad deltog i begravningen.
Alla kom med ursäkter utom Henry,
som skickade ett telegram med kondoleanser från Alaska.
Carmen vägrade att samarbeta med polisen
eller namnge de inblandade.
Känner du Nabil Mawad?
-Jag hade aldrig sett honom. -Okej.
Jag ska döda honom.
Jag kommer tillbaka och gör det.
Nej, du stannar där du är.
-Men mamma... -Inga fler dödsfall, tack.
Jag fixar det.
Det kan du inte!
Jo, jag ska prata med Mawad.
-Kan du lyssna på mig, för helvete? -Hugo.
Jag lovar att jag tar hem dig.
Menade du allvar med Mawad?
Ja.
Jag gör vad jag måste med honom.
-Jag tänker inte förlora fler. -Pappa skulle inte gå med på det.
Din far är död.
Inte en av hans vänner kom på begravningen.
Så vad har jag för val?
Polisen?
CESID? CIA? Vad ska jag göra?
Vad kan jag göra? Ringa Gina?
Tanya.
Tanya!
Ska du be mannen som dödade din man om barmhärtighet?
Oskar!
Har jag fel?
Jag vill ha hem Hugo.
Mawad är den enda som kan se till att det händer.
För du litar väl på honom?
Försök att förstå.
-Det gör jag. -Försök mer.
Han väntar er.
Vi vet.
Kom, mamma.
Jag hade inget med pressen att göra.
Leo hade mycket skit att dölja och det säljer lösnummer.
Jag kom inte hit för att prata om Leo.
Jag vet varför du är här, men det är komplicerat.
Nej, det är det inte.
Jag vill bara ha ditt ord.
Och vems ska du ge mig?
Dina sons?
Min bror har ställt till det nog,
det kommer inte att ske igen.
Hugo är en pundare.
Pundare är oförutsägbara.
Jag tar ansvar för honom.
Jag ska skicka honom på behandling.
-Eller duger inte mitt ord? -Nej.
Det gör det inte.
Lyssna noga, Mawad.
Du gjorde min mor till änka
och hon har inte skvallrat till nån.
Hon har inte samarbetat med polisen.
Hon har blivit förödmjukad av tidningarna
och står ut med paparazzi hemma.
Vad mer vill du ha?
Hur är det med huset?
Vilket hus?
Ert hus.
Du dödar min far
och nu vill du ställa oss på gatan?
Och jag vill aldrig se er i Marbella igen.
Ta det.
Mamma...
Han vill bara förödmjuka oss.
Huset spelar ingen roll.
Sitt ner.
Det är mitt, så jag bestämmer.
Skaffa en notarie så skriver jag över det.
Jag vill ha det skriftligt att om nåt
händer min bror,
en olycka eller förbannad influensa,
är du personligen ansvarig.
Och ni måste acceptera nåt annat.
För Guds skull.
Vår familj gör inte fler eftergifter.
Det skulle inte vara nån i din familj.
Vad sa han?
Jag kan inte godta det.
Såklart du kan.
Det är farbror.
Och min man är död.
Det är ditt beslut, Oskar.
Mamma och jag respekterar det.
Och om jag vägrar?
Det tar aldrig slut.
Men det slutar om min farbror dör?
Skriver han under på det?
Han erbjöd oss ett avtal.
Vilken avtal?
Vi lämnar Marbella och slutar sälja vapen mot fem miljoner dollar.
Och börjar om nån annanstans.
Allvarligt?
Köper han oss?
Lyssna på mig, Oskar.
Vi måste få ett slut på det här.
Varför inte tio miljoner?
Eller 20 eller 100, medan vi håller på?
-Det är ingen förhandling. -Jo.
-Nej det är det inte. -Jo, det är det.
Hur mycket är det värt att offra min farbror?
Fem miljoner?
Nej.
Förstår inte ni två
att den där jäveln försöker utplåna familjen Farads arv?
Nej.
-Jo. -Nej.
-Jo, det gör han. -Din farbror är ingen Farad.
Han är min farbror.
Då måste du välja.
Håller du med?
Säg nåt.
Mawad har rätt i en sak.
Min bror skulle aldrig ha gjort det själv.
Min syster har berättat.
Vilken del?
Vi förlorar ändå huset utan pappa.
-Det är inte sant. -Jo.
Att leva så här kostar miljoner.
Vem skulle handla med oss nu?
CIA?
Kubanerna?
Monzer?
Min familj är en enda röra nu,
och om du vill rädda din farbror är det enkelt.
Lämna oss.
Hur kan jag det?
Det är ett val.
Din farbror eller familjen Farad.
Det skulle vara avskyvärt att göra vad de ber om.
Det är upp till dig.
Du vet, eller hur?
Vet vad?
Att sanningen är
att du inte sjunger så bra.
Nån måste säga det.
Trodde du att jag inte visste?
Så?
Det är det enda sättet jag vet att komma bort från allt detta.
En slags frälsning.
Lycka till.
Jag är obeväpnad.
Det räcker, Jerome.
Det är på tiden.
Är du här för att vädja för din farbror
eller berätta vad som hände i Irak?
Berättade Habib inte det?
Han tar inte emot mina samtal.
Han kanske fick reda på att du dödade Leo och avbröt allt.
Det är värre för dig,
för du kommer inte att få in en kommission till i ditt jävla liv.
Du behöver inte gå över fler lik, Mawad.
Du får huset,
vi lämnar Marbella.
Vad mer vill du bevisa?
Jag ger dig min farbror.
På ett villkor.
Jag levererar honom inte som en hund.
Lova mig att han inte får lida.
Det är inte upp till dig.
Finns det inte ett sätt att göra det smärtfritt?
Lyssna, Oskar.
Jag har ett avtal med familjen Farad.
Om du vill respektera det,
så vet du vad du måste göra.
Annars,
ger jag mig på er alla, din son inkluderad.
Och det vore för jävligt, eller hur?
Eller hur, Jerome?
Fruktansvärt.
Det är allt.
Gör som Oskar säger.
Vi hörs snart, mamma.
Det är ordnat. Hejdå.
Hejdå.
Nå?
Han gav mig ett förslag.
Vem gjorde det?
Mawad.
Mamma sa att Oskar kommer för att förklara.
Sa hon nåt mer?
Mawad lär vilja ha pengar.
Tänk om han vill ha mer än så?
Vad kan vi göra? Segla runt tills han tar oss?
Det vore väl inte så illa?
Eller hur?
Kan du verkligen göra det?
Vad ni två har ställt till det.
Ni får behålla huset i Madrid.
Du måste skämta, Oskar.
Familjen har redan accepterat och du får strax över en miljon.
Och yachten?
Du kan köpa en ny.
Jag vill inte ha en ny. Vi gillar den här.
Få se om du kan fatta det här, Hugo.
Din pappa är död.
Företaget är borta.
Allt är borta.
Monzer finns inte.
Det är över.
Det är en fråga om värdighet.
Värdighet kommer inte från en jävla yacht.
Låt mig göra en sak klar.
-Gick Carmen och Sara med på det? -Ja.
Annars hade jag inte varit här.
Det är inte värt det.
Om det här tar slut...
En sak till.
Mawad vill prata med dig.
Med mig?
Han vill ställa villkor.
Vilka villkor? Har inte avtalet redan slutits?
Affären är med familjen Farad.
Manuel försökte döda honom.
Han måste betala priset.
-Han vill döda mig. -Nej.
Nej.
Han kommer att vilja få ersättning.
Ett jobb utfört, kanske. Jag vet inte.
Den jäveln dödade min pappa.
Vi har offrat tillräckligt.
Det är upp till Manuel.
Vi måste vara realistiska.
Och framför allt smarta.
Och om jag inte kan göra det?
Det handlar om stolthet.
Han vill att du kommer med svansen mellan benen.
Kan jag inte ringa honom?
Öga mot öga.
Hemma hos honom.
I dag.
Varför så jävla bråttom?
För att få det gjort.
Och vad fan ska jag göra?
Segla yachten tillbaka till Marbella.
Du behöver inte göra det.
Det är okej.
Tack för att du sa ja.
Vad skulle jag göra?
Ta Hugos parti efter allt som hänt?
Det är vad du har gjort hittills.
-Jag försökte stoppa honom. -Och vad hände?
Han lurades, övertygade dig?
För i helvete, Manuel.
Jag hade fattat om jag gått på det, jag är ung.
Men du?
Jag blev kär.
Det hände och jag rycktes med.
Du rycktes med?
Jag var ensam, Oskar,
och Hugo hjälpte mig.
Nej, Manuel. Jag hjälpte dig.
Jag presenterade dig för familjen.
Det är inte samma sak och det vet du.
Hugo behövde mig.
Vilken jävla tajming!
Jag vet att jag strulade.
Det är därför jag gör allt jag kan för att hjälpa dig.
Jag ska inte ställa till det mer
för nån av er.
Jag skulle helst ha seglat runt resten av livet.
De skulle ha hittat dig.
Vem bryr sig?
Det gäller att leva.
Veckorna på stranden var mer intensiva
än 20 år i gruvorna.
Man sover dåligt, man är rädd...
Men jag har heller aldrig känt mig så fri.
Vet du varför?
För jag hade inga förväntningar.
Som om jorden hade slutat snurra.
Jag kunde ligga på däck i tio timmar och lyssna på havet
och säga till mig själv: "Fan, Manuel,
du har dragit på dig skit hela ditt liv
för att bli lycklig
och allt som behövdes var det här."
Vad gör du?
Vi åker till stranden.
Varför?
Vad händer?
Vi stiger ur.
Nu går vi.
Du måste skämta.
Allvarligt?
Det är Mawads villkor.
Och familjen höll med.
Vilken familj?
Det är detta eller alla.
Dessutom sa du att du ville hjälpa mig.
Att du inte skulle ställa till det mer.
Det finns inget annat sätt.
Ville Mawad att du skulle göra det?
Han bad mig lämna över dig.
Och det gör du inte?
Jag är ledsen.
Herregud.
Tror du att du kan döda mig och att det blir som om inget hade hänt?
Att allt blir som vanligt?
Tänker du döda mig?
Manuel?
Jag har ställt till det, men jag är den enda familj du har.
Inte längre.
Okej då.
-Hur gör man, knäböjer? -Nej, Manuel.
-Vända mig om? Blunda? -Det är nog!
-Vad fan vill du? -Att du ska hjälpa mig, för fan!
Hur ska jag hjälpa dig?
Skjut dig själv.
Tror du att jag är rädd?
Jag har levt med döden hela mitt liv,
i gruvorna och i stenbrotten.
Gör det då.
Nej. Det är din familj, du får göra det.
Kom igen.
Hitta lite lugn för en gångs skull.
Skaffa stake.
Det här får du minnas hela ditt jävla liv.
Havet, stranden, mitt ansikte...
Kom igen, för fan! Jävla skitstövel.
Din jävel.
Du är en jävla skitstövel.
Din jävla skitstövel.
Det var den värsta dagen i mitt liv.
Jag nådde botten.
För att tillfredsställa familjen.
Familjen Farad.
Mina tidigare beslut gav mig ingen återvändo.
Från en ren tragedi.
Det är grejen med ödet.
Ibland är det oförklarligt.
Absurt.
Till och med ironiskt.
Och vi kan inte förstå det.
Att acceptera att ibland har hämnden inget slut.
Eftersom hämnd är immun mot tiden.
Och blir till gudomlig rättvisa.
En revolution.
Vad hände med Manuel?
Jag kunde inte.
Förlåt.
Jag försökte. Jag svär på att jag försökte.
Han var framför mig, men jag kunde bara inte göra det.
-Det är okej, Oskar. -Nej.
Jag skulle ha gjort det för dig.
Skulle ha gjort det för familjen.
Mawad är död.
Han är död, Oskar.
Han, Jerome och hela hans personal.
Du gjorde rätt.
Polisen förhörde oss för två timmar sen.
De lämnade två masker, Ronald Reagan och Ayatolla Khomeini.
Irakierna.
Min fars plan.
Du gjorde rätt. Du gjorde bra ifrån dig.
Leo hade rätt ändå.
Saddam Hussein förlät inte Mawad.
För alla revolutioner behöver en syndabock.
Vad sa du till Manuel?
Att sticka.
Att segla jorden runt med Hugo och aldrig komma hem.
TILL SALU
Mawads död var inte slutet på våra problem.
Med Leo död och inga allierade i sikte,
fanns inget sätt att hålla verksamheten igång.
Vi fick sälja fastigheter för att betala våra skulder.
Om vi lyckades överleva,
var det tack vare min ursprungliga idé,
den som förde mig till Marbella.
Aerobics.
Det var slutet på en epok
och ett tecken på att vår värld höll på att försvinna.
SOCIALISM ELLER DÖDEN
Kubanerna fick aldrig G5:orna,
men de accepterade ett avtal för att dra sig ur Sydafrika.
Sovjet gjorde samma sak i Afghanistan,
men det var bara ett smakprov på vad som skulle komma.
På knappt tre månader,
tog det 45-åriga kalla kriget slut.
Ideologier,
klasskamp och den kommunistiska drömmen
blev ett förflutet som alla ville glömma.
Det var slutet på historien.
Och sen, när jag inte förväntade mig det,
skedde ett mirakel.
Hej, Sara.
Tack för att du kom.
Känner vi varandra?
Jag var på ditt bröllop.
Mamma sa det, men jag minns dig inte.
Så är det på bröllop.
Förvånade mitt samtal dig?
Ja, vi är inte längre
-i vapenbranschen. -Jag vet.
Jag vet inte vad mer som kan intressera CIA.
Din pappa och jag kom bra överens.
Det sa mamma också.
Hade ni nånsin ihop det?
Nej, herregud.
Men din pappa var hjälpsam.
Tack vare honom åkte jag hem med medalj och befordran.
Jag respekterade honom även om vi hade olika åsikter.
Så pass.
Jag är ledsen för det som hände.
Tack för det.
Men jag tvivlar på att du ringer för att beklaga två år senare.
Jag vill hjälpa er.
Dig och din familj.
Varför då?
Av välgörenhet?
Du är den enda kvinna jag känner som har sålt kanoner och napalm.
Tänk på att jag hatar CIA innan du ber mig bli dubbelagent.
Inga problem.
Jag står i kulisserna.
Upprätthåll kontakten med Monzer.
Låt honom tro att du vill in igen.
Du får mitt skydd och samma självständighet som din pappa hade.
Han heter Momo Tshikedi,
del av de nationella patriotiska styrkorna i Kongo.
NPFC.
Gerillor som slåss mot president Mobutu.
De finansierar allt genom kontroll över diamantrika områden.
-Gina vill att vi ska medla... -Gina?
...mellan Monzer och NPFC.
Hon vill veta allt.
Monzer?
Det står mycket pengar på spel.
-Mamma. -Snälla Sara...
Du kan få tillbaka huset.
Och du kan hjälpa Tanya och Hugo.
Vad behöver de?
AK-47:or, luftvärnsrobotar och pansarvärnsammunition.
Vill du verkligen göra detta igen?
Den kvinnan medför problem, Sara.
Minns du vad hon gjorde med det polska skeppet?
Pappa skulle ha tagit det.
Såklart han skulle.
Men du är inte din pappa.
Vi borde göra som Leo.
Och om Monzer inte tar emot oss?
Jag kan ge dig 5 % i provision.
Du gav min far tio.
Din pappa är inte här längre, Sara.
Och tiderna har förändrats.
Vad sägs om 8 %?
Och några jemenitiska diplomatpass.
Och slutanvändningscertifikat.
Glöm certifikat och pass.
Kommunismen är död.
Sydjemen kommer förmodligen inte ens att existera om tre månader.
Jag lär bli utslängd härifrån.
Men visst har du väl en reservplan?
Syrien? Libyen?
Sudan?
Vad är ni ute efter?
En stabil affär med garantier.
Som min far hade.
På det sättet vinner alla.
Med diplomatisk immunitet och ett slutanvändningscertifikat,
även om det är Jemens sista.
Kommunismen må vara död,
men dess arméer försvinner inte.
Vet du hur din pappa och jag brukade fira en affär?
Din far brukade köpa hanar
för araber värderar dem högre.
Men det är mer klös i honorna.
Ja, det är det.
Det är upp till dig.
Vad tycker du?
Varför tar vi inte båda?
Undertexter: Sofia McConnochie
Kreativ ledare Sanna Greneby