LUNI, 15 APRILIE
Numărul 794.
Nici asta nu pare să promită.
Nimeni nu a spus că este ușor.
Numărul 794, mulțumesc că participați la studiul nostru.
Întâi, am să vă expun o dilemă,
așa că vă voi ruga să vă străduiți, bine?
- Mă auziți? - Perfect.
Mă străduiam.
Sunteți căpitanul platformei petroliere Kobayashi Maru,
aflate în mijlocul mării.
Sunteți trezită în toiul nopții de o alertă de coliziune.
Puteți auzi alarma. Un tanc-petrolier se îndreaptă spre dv.
Aici apare dilema.
Ați comanda să se scufunde petrolierul?
- Unde se află platforma? - Asta este irelevant.
Sunteți în mijlocul mării, departe de orice sursă de ajutor.
Ceea ce contează este că mai sunt 25 de persoane
cu care locuiți de o lună
și nu știți câți străini sunt la bordul tancului petrolier.
Asta e irelevant.
Trebuie să știu locația exactă.
Își bate joc de noi?
Nu.
Fă-i pe plac!
De ce aveți nevoie de aceste informații?
Vreau să-mi cunosc poziția raportată la problemă.
Optzeci și trei de grade, la patruzeci și patru de minute spre nord.
Șaizeci și patru de grade, treizeci și cinci de minute spre vest.
- Ce faceți acum? - Mă uit în calendar!
23 ianuarie 2013.
- Și acum? - Acum mă culc la loc.
Ce caută o glumeață aici?
Deci toată lumea va muri?
Nu, nimeni nu va muri.
E Oceanul Arctic.
În ianuarie, apa e înghețată. Nu se poate mișca foarte repede.
Bum!
Așa e.
Bum!
Cum o cheamă pe glumeață?
Antonia Scott.
Am terminat?
Abia începem, Antonia Scott.
REGINA ROȘIE
Sandra.
O PASTILĂ
Ești acolo?
Da, sunt aici.
Credeam că nu ești adevărată.
Trebuie să vorbim încet.
Dacă ne aude...
- ... îmi face rău. - E o cameră video.
Nu mai suport.
Stai cu fața în jos când vorbești, așa n-o să-ți vadă gura.
Ți-a făcut rău?
Nu vreau să vorbesc despre asta.
Cum reziști?
Nu mă lasă să dorm.
Înnebunesc.
- Crezi că ne va ucide? - Nu!
Nu spune asta!
Ai văzut filmul Hostel - Căminul ororilor? Nu vreau să-mi facă la fel.
- Dacă el... - Încetează!
Măcar suntem împreună.
Da.
Ai dreptate.
Suntem împreună.
- De ce ești aici? - Nu știu.
Nici eu nu știu de cât timp sunt aici.
Aveam nevoie de bani și am dat de necaz, dar nu ar fi trebuit să o fac.
Stai, despre ce vorbești?
Sunt șoferiță de taxi.
M-am oferit să duc un pachet în portbagaj. Părea riscant și periculos...
- Dar mi-a oferit mulți bani. - Cine?
Cine ți-a oferit mulți bani?
Vă rog, puneți întrebări la obiect!
Laura are o întâlnire foarte importantă în 15 minute.
Mai importantă decât un fiu mort?
Țineți minte, 15 minute!
Nu ne puteți oferi mai mult timp?
Atâta timp are șefa pentru dv.
Și dv. ?
Nu știu nimic.
- Nu asta v-a întrebat. - Încă ceva.
O întrebare inadecvată și întâlnirea s-a încheiat. E clar?
Clar ca bună ziua.
Dragă, găsește-mi câteva întrebări adecvate
despre copiii goliți de sânge.
Îmi pare rău. Nu te pot ajuta cu asta, dragă.
Nu-mi pot imagina ce fel de întâlnire
poate fi mai importantă decât moartea fiului tău.
Una cu FMI-ul.
Nu.
Ești bine?
Îmi pare rău pentru agitație.
Sigur v-a spus Teresa
că e cel mai prost moment în care să vă răspund la întrebări.
Nu vă faceți griji!
Trebuie doar să știm dacă această imagine vă spune ceva.
Este el?
Așa credem.
Îmi pare rău.
N-am mai văzut tatuajul acela.
Acum, dacă mă scuzați...
I-ați fi putut da răpitorului orice ar fi cerut.
Poftim?
- De ce nu ați ajuns la un acord? - N-am de ce să ascult asta.
Cred c-ar trebui să nu ne mai irosim timpul una alteia.
Găsirea ucigașului fiului dv. este o pierdere de timp?
Asta e o lovitură sub centură.
Nimic nu-l va aduce înapoi.
Nu suntem aici să lovim, dnă Trueba. Sunt mai multe vieți în joc.
A răpit-o pe Carla Ortiz ieri.
O cunoșteam.
Era o fată drăguță.
Era?
Puteți să o considerați moartă.
Doamnă Trueba. Cinci minute.
A sunat doar o dată.
N-a fost nevoie să sune din nou.
De ce?
A cerut ceva imposibil.
Ceva ce nici măcar eu nu-i puteam da.
Scuze, dar ce ar putea fi imposibil pentru cineva ca dv. ?
- Ce v-a spus tatăl ei? - Eu pun întrebările.
- Ce a vrut? - Vreți să cooperez?
- Ceva imposibil. - El a spus că nu a cerut nimic.
V-a mințit. Ceva ce nici măcar eu nu-i puteam da.
Nu o veți găsi în viață.
Vă înșelați. O vom găsi.
Antonia.
Scuzați-mă!
Antonia!
Stați! Ezequiel mi-a spus ceva.
„Copiii nu ar trebui să plătească pentru păcatele părinților lor. ”
Va plăti pentru al lui, vă asigur.
- Haide! - Sunteți înarmat?
Vă descurcați cu banii?
Vreau să trageți un glonț în capul monstrului ăluia.
La fel și eu, doamnă, dar sunt doar un polițist.
Și, în lumea noastră, credeți sau nu, există reguli.
- Nu o veți găsi în viață. - Nu știu nimic.
Informațiile din imagine sunt tot ce avem.
Are un băiețel, la naiba!
El a vrut ca victima să știe...
A sângerat până a murit.
...să vadă recipientul...
Ucigașul...
Antonia.
Rezistă! Încă un pic.
Ești bine.
Totul s-a terminat. E în regulă.
E în regulă.
Antonia, e în regulă.
Așa.
Așa. Bine.
Așteaptă!
Haide!
Așa.
Așa, e în regulă.
Unde te duci?
E în regulă. S-a terminat.
Trei gogoși și jumătate de litru de Coca-Cola.
Cică eu ar trebui să am grijă la dietă.
Aveam nevoie de glucoză.
Nu știu unde pui toate alea.
Ai metabolismul unei păsări colibri.
- Ai vorbit cu Parra? - Da.
I-am spus să n-aibă încredere în Ramón Ortiz
și că știm că Ezequiel i-a cerut să facă ceva imposibil.
Că nu ne putem dezvălui sursa pentru că e secretă.
- Și? - Nimic. Doar mi-a mulțumit
și a spus că ne va da raportul de laborator despre mașina Carlei.
Nu e adevărat.
Nu mai spune, talentato!
Bineînțeles că nu este adevărat. Mi-a spus să mă car.
- La ce te așteptai? - Asta nu ne lasă mult spațiu de manevră.
Te gândești la ce mă gândesc și eu.
Nu poți să te gândești la ce mă gândesc eu.
Toñi s-a întors.
Teresa știe mai mult decât spune.
- Continuă! - Am văzut pupilele ei dilatându-se.
Trebuie să ajungem la ea când Laura Trueba nu este acolo.
Bun.
Hai să mergem!
Puțini oameni m-au văzut așa.
Nu-mi spui de ce ai nevoie de acele capsule, nu-i așa?
Poți să le spui daune colaterale.
- Nu ratează niciodată. - Prea lent. Nu este suficient.
Coboară nivelul de oxigen în cameră!
SCĂDERE O2
- Unde ești? - În grădina Edenului.
De unde știi?
Sunt aici un bărbat și o femeie fără burice.
- Două secunde, 17 milisecunde. - Nu ajunge.
1559, 1567, 1571, 1579,
1584.
Scuze! 1583,
1597, 1601, 1607, 1609,
1613, 1621...
Ce nu merge astăzi?
Nu am dormit de 73 de ore și 11 minute.
Bine. Continuă!
1613, 1619,
1621, 1637...
Se oprește întotdeauna la aceeași limită. Trebuie să o depășim.
Nu v-am promis niciodată miracole.
Dar ați garantat că acel medicament i-ar spori abilitățile intelectuale.
Nimeni nu poate fi mai inteligent decât ea.
Atunci, pentru ce vă plătesc?
Compusul meu stimulează hipotalamusul ca să producă mai multă histamină.
E ca și cum ai fi într-o stare continuă de vigilență.
Ea are nevoie de claritate. De concentrare.
Vă asumați riscurile legate de efectele secundare?
Nimic nu e gratis.
PIAȚA SPANIEI
La ce te uiți?
Cruella de Vil părăsește clădirea.
Fii discret, Jon!
Sunt expert în urmărirea suspecților.
- Mi se spunea „Giza Itzala”. - Umbra umană?
Ia-ți un scuter!
Se pare că am ajuns.
Oprește!
Interesant.
Poate că șoferul asculta Radiolé.
Sau poate nu tăcea.
Nu o pierde, Giza Itzala!
Acum așteptăm.
Răpitorii încearcă să sperie familiile în caz că apelează la poliție.
Îi fac să creadă că ei dețin controlul, dar nu e adevărat.
Dle Ortiz, răpitorii lasă mereu urme.
V-am spus, n-a sunat din nou și n-a cerut nimic.
Bine.
Pe lângă neîncredere, mai aveți ceva pentru mine?
Mi s-a spus că ați găsit mașina Carlei. Deci? Ați găsit ceva în ea?
Se pare că răpitorul a folosit un stingător
ca să spargă geamurile.
Și fiica dv. s-a apărat pulverizându-i spumă în față.
A alergat desculță la clubul ecvestru și de acolo i s-a pierdut urma.
Și? Ați găsit vreo...
- ... urmă? - Mai devreme sau mai târziu va greși.
„Va greși... ”
Îmi place de dv. Sunteți un bun profesionist.
V-am verificat și știu că echipajul dv. e foarte bun.
Nu neg.
Știu și cât câștigați.
Un bărbat cu abilitățile dv. ar trebui să aibă un salariu mai bun.
Vă pot susține, Parra. Vă pot sprijini echipajul.
Am nevoie de un motiv bun pentru a face asta.
Vă rog, salvați-mi fiica!
„Îmi place când taci pentru că e ca și cum ai fi absentă. ”
Ți-am spus deja, nu se fumează în casa asta.
- „Houston, avem o problemă. ” - Condu!
- Nu are nicio noimă. - Nu.
Dacă te prinde mama ta că fumezi, iei bătăiță.
Eu...
Slab... Tată...
SLAB
Dacă trupul e slab, trebuie pedepsit cu răceală.
Cu calm.
Cu un scop.
- A fost un tip în celula ta. - Ce?
Da, înainte să ajungi.
Era speriat și țipa mult.
Dar sigur nu te sperie să știi asta.
Ești mai puternică decât mine.
Cum arăți?
Ce vrei să spui?
Blondă, brunetă?
Brunetă.
Ești frumoasă?
Sigur arăt oribil acum.
Mi-a tăiat părul.
Cum este tatăl tău?
De ce mă întrebi asta?
Ei bine...
Fiindcă de când sunt aici, mă gândesc la...
Ei bine...
Sunt orfană.
Când eram mică,
mă simțeam în siguranță cu el.
Credeam că, indiferent de ce se întâmplă, mă va proteja.
A venit din nou.
Nu.
Nu, te rog!
Nu!
Lasă-mă în pace, te rog!
Nu. Încetează!
Nu!
Încetează!
Nu-ți pune pijamalele! L-am invitat pe părintele Iñaki la cină.
Delicios!
Mulțumesc.
Nu știu dacă aceste kokotxas nu reprezintă un păcat, Maritxu.
Nu exagerați, părinte.
Nu mai vreau, mamă. Mersi.
- Mai pun vin, părinte? - Sigur.
Cum merge munca?
Ca a dv. , confesiuni și sarcini infernale.
Jon!
Credeți cu adevărat în păcat?
Te îngrijorează păcatele tale?
Mă îngrijorează că nu pot păcătui pe cât de des aș vrea.
Nu-l ascultați, părinte! Îi place să glumească!
Știți citatul acela...
„Fiul nu va purta nelegiuirea tatălui”?
„Nici tatăl nu va purta nelegiuirea fiului. ”
Ezechiel 18.
Cred că ați fost tocilarul seminarului.
Nu, dar eu...
Sunt curios. Înseamnă ceva propoziția aia pentru dv. ?
Profeții vorbesc de obicei la figurat...
Nu-mi îndrugați prostii, părinte!
Pentru mine, înseamnă
că păcatul nu este ca o moștenire care se transmite de la părinți la copii,
fiindcă Dumnezeu ne iartă pe toți.
Tot nu-mi spuneți prea multe.
Una sunt micile păcate pe care oamenii ca mine vi le spun.
Dar n-ați auzit niciodată ceva care v-a făcut să vă gândiți...
„Poate Dumnezeu iartă asta, dar eu nu”?
Te iubesc, mamă.
Ce ți-a venit?
Ești foarte deșteaptă.
S-a întâmplat ceva?
Nu puteam dormi.
Nici eu.
Îmi imaginez.
Nu vedem aceleași lucruri, știi?
Bineînțeles că da.
Vedem un cer plin de stele. Este o noapte frumoasă.
Bine. Dar unde tu vezi ceva frumos,
ceva poetic, eu văd altceva.
Văd date.
Sigur e groaznic în capul tău.
Ba nu.
Pentru mine, lucrurile au un limbaj.
Deci lumea este ca un text de descifrat.
De aceea cred că Ezequiel ne trimite un mesaj
într-o limbă pe care încă nu o înțeleg.
Am luat cina cu un preot care...
Mama mea a făcut kokotxas și au fost...
- Treci la subiect, Jon! - Bine. Scuze!
Am vorbit despre citatul despre păcatele părinților noștri.
Și cred că Ezequiel încearcă să ne spună că...
Antonia?
Antonia.
Noi, copiii, plătim întotdeauna pentru păcatele părinților noștri.
Întotdeauna.
Ezequiel le face rău copiilor pentru a-i pedepsi pe părinți.
Continuă!
Toți ne-au mințit.
Toți.
Ramón și Laura...
E evident că Ramón Ortiz și Laura Trueba s-au speriat.
Dar nu se temeau de Ezequiel.
- E fiica mea! Înțelegeți? - Se temeau de noi.
- Fiica mea! - Nu trebuie să ascult asta.
Ar trebui să nu ne mai irosim timpul una alteia.
O frică mai puternică decât dorința de a-i salva pe cei dragi.
Toți avem secrete, dar unele dintre ele sunt de nedescris.
Asta vrea Ezequiel de la ei.
Să-și recunoască vinovăția.
- O declarație publică. - Așa e.
Asta am venit să-ți spun.
Vom dormi mai bine în noaptea asta.
Odihnește-te!
Și tu.
Jon.
Da?
Ți-ai riscat viața ieri.
Mașina aia ne-ar fi putut lovi pe amândoi.
Nu m-am gândit la asta. Altfel, nu aș fi făcut-o.
Nu este adevărat.
Mai știi când ne-am cunoscut și te-am întrebat despre petrolier?
Nimeni nu mi-a răspuns vreodată ca tine.
Mama spune că-s un ciudat.
Bine, ajunge.
Bine.
Noapte bună, Antonia!
Judecând după distanța dintre cot și încheietura mâinii,
și dimensiunea în raport cu mașina,
aș spune că Ezequiel are o înălțime de aproximativ 1,75 metri.
Deci l-am prins.
Putem restrânge aria de căutare.
După cum arată pielea lui, are în jur de 50 de ani.
Acum l-am prins.
Vreo veste despre fotografie?
Am trimis-o la fiecare salon de tatuaj din Spania.
- Nu am auzit nimic până acum. - Deci nu poate fi mai rău.
Uită-te la asta!
Poate fi mai rău.
Bună dimineața, șefu'!
Ne lăsați o clipă, dnă doctor?
Desigur. E doar laboratorul meu, la urma urmei.
BIROUL LUI MENTOR
Laura Trueba m-a luat la rost tare.
- N-o mai deranjați! - S-o deranjăm?
Încercăm să-l prindem pe ucigașul fiului ei.
Teresa Robles nu este suspectă.
Femeia aia a schimbat taxiurile la jumătatea drumului spre casă.
- Nu vi se pare suspect? - Dle detectiv.
Ea e mâna dreaptă a Laurei Trueba.
E firesc să fie speriată și să vrea să-și protejeze familia.
Știai că și șeful are o șefă?
Laura trebuie doar să dea un apel
ca să ne taie finanțarea vreun funcționar de la Bruxelles.
Poate n-a fost o idee bună să te pun în echipă cu Gutiérrez.
- E mai bine așa? - Chiar îți pasă?
Forțarea limitelor face parte din antrenament.
De ce eu?
Din cauza unui petrolier în derivă.
Nimeni nu mai răspunsese ca tine.
Oamenii geniali ca tine sunt sortiți singurătății.
De când erai copil, te-ai obișnuit cu un mod de a supraviețui.
De a te face neobservată.
Mă înșel?
O să-ți arăt o altă cale.
- Care cale? - Fix cea opusă.
Ești aproape de ea.
Dar vârful pe care ți-l dorești îți scapă.
Și nu știi de ce.
Ca să ajungi la el, trebuie să-l vrei.
Îl vrei?
Nu ești singură aici, Scott.
Vrei să fii regina noastră?
Urăsc acele.
Nimic nu e gratuit.
Te rog, nu!
Cum arăta fața ta înainte de a te naște?
6899, 6907, 6911, 6917,
6947, 6949...
În sfârșit, am primit miracolul pe care vi l-am cerut.
...7069, 7079,
7103, 7109...
7121, 7127, 7129...
Trebuie să rezolvăm acest lucru acum.
Ajutor!
Nu!
Ajutor!
Ajutor! Nu!
Lăsați-mă! Nu!
Guzmán, dragul meu Guzmán.
Am auzit că ai un nou prieten,
care e anchetat de Direcția Control Intern.
Nu voiai să-mi spui?
Lejarreta, nu astăzi! Nu vezi că fac calcule?
E amuzant, mereu faci calcule.
Dar le faci, de fapt?
Nu am secrete față de tine.
Dar dacă fostul meu socru află, îmi ia indemnizația.
Hai să fim serioși!
Spune-mi tot ce știi despre Ramón Ortiz.
Putem adăuga pe altcineva pe listă.
Ce listă?
Lista celor care ne mint.
Ești cu mine sau cu el?
Mă jignești ca polițist, ca gay și ca localnic din Bilbao.
În cazul ăsta, știu ce să fac.
O să găsesc calea.
Ce e cu toți bodyguarzii ăștia?
Bună dimineața, domnilor!
Trebuie să vorbesc cu domnul Ortiz.
- Ar fi posibil? - Imposibil.
Bingo!
Scuzați-mă, domnișoară, nu puteți intra acolo.
Domnișoară, vă rog! Nu există nicio ieșire acolo.
Vă rog!
Domnișoară?
Da, poliția? O străină a intrat în restaurantul nostru...
Trimiteți pe cineva?
Lungimea pantalonilor tăi e bună, dar ai tăi sunt cam lungi.
- Cravata ta arată bine. Și a ta. - Avem o problemă la ușă. Vino jos!
Sună la poliție!
Ce faceți aici?
Nu am prea mult timp. Și nici fiica dv.
Mi-au spus că nu ar trebui să vorbesc cu dv.
Știu, dar detectivul Parra nu știe nimic. Nu-l ascultați!
Îmi spuneți că Serviciul Anti Răpiri
nu știe cu ce are de-a face?
Vă rog, ascultați...
Scuze!
Nu le-ați spus polițiștilor tot adevărul.
Ezequiel voia ceva. Trebuie să știu ce.
Vă rog.
Suntem colegi.
- Durează un minut. - Nu intri.
Dă-i drumul!
- Jon! - Dă-i drumul, la naiba!
Haide, Jon! Dă-te în spectacol!
Dă-i drumul, la naiba!
- Am spus să-i dai drumul! - Toată lumea să se calmeze!
- Bine! - Ce naiba faceți voi doi aici?
- Te rog, ascultă-mă! - Nu!
Ascultați-mă voi cu atenție!
Răpitorul nu vrea bani.
Vrea o mărturisire publică. Trebuie să știm despre ce e vorba.
Plecați de aici sau petreceți noaptea într-o celulă.
Nu e nevoie să-ncepi un război, dle detectiv.
Suntem de aceeași parte.
De aceeași parte, bulangiule?
Eu, de partea unui turnător?
La naiba!
Știi ce s-a întâmplat, grăsane?
Un bulangiu te-a plesnit peste față.
Ești terminat, Gutiérrez.
O să-ți cadă bine asta acum?
Asta mereu îmi cade bine.
- Scuzați-mă, îmi puteți aduce un cuțit? - Imediat.
Palma aia ne-ar putea costa mult.
Fii sigură!
Ce vrei să spui?
CAFENEA CIOCOLATERIE
- Poftim! - Mulțumesc.
Știi ce?
Și-o cerea de mult timp.
Poți să-mi dovedești că ești om
și să spui că ți-a plăcut să mă vezi făcând asta?
N-o să mă întrebi, nu-i așa?
Nu.
Nu sunt turnător.
Dar uneori, dacă vrei să dormi noaptea,
sunt anumite lucruri pe care nu le poți ascunde.
Am cerut să fiu transferat la Madrid.
Cel mai bine pentru toată lumea a fost ca „turnătorul” să plece.
N-am întrebat, Jon.
Aș putea să te întreb din nou de ce-ți dau pastilele alea.
Când sunt stresată, se declanșează un dezechilibru în chimia creierului meu.
Ca și cum aș ambala motorul.
Pastilele alea mă încetinesc.
Mă prostesc.
Ce ușurare!
Sandra.
Ești acolo?
De ce nu-mi răspunzi?
- Ți-a făcut ceva? - Mi-a spus cine ești.
De ce nu mi-ai spus?
Nu contează cine sunt.
- Ce contează acum e că tu și eu suntem... - La fel?
Urma să spui „la fel”?
Ascultă-mă! Trebuie să rămânem unite în asta, bine?
Uite, tipul ăsta mă violează.
Dar la tine nu ridică niciun deget.
Nu-mi spune că suntem la fel. Nu suntem la fel nici aici, nici afară.
Nu spune asta!
Tatăl tău va plăti, până la urmă, oricât îi cere,
și tu vei fi liberă.
Dar eu voi fi moartă
la fundul unui rezervor fiindcă nimănui nu-i pasă de mine.
Nu, chiar îmi pasă de tine.
Nu spune prostii!
Târfo!
Ultima dată când am fost aici, făceai yoga, meditație sau ceva de genul?
Ceva de genul ăsta.
Nu semăna cu Zumba.
Ceva de genul ăsta, Jon.
Ce? Nu arăt frumos?
Ba da, arăți...
frumos, dar poți arăta mai bine.
Îmi dai voie?
Et voilà!
Hai să mergem!
Ești obosit.
Sunt, după ziua pe care am avut-o. Tu nu?
Eu nu obosesc ușor.
Avantajul în a fi un Terminator.
Ar trebui să te duci acasă.
Și tu ar trebui să înveți să închizi ușa
pentru siguranța ta.
Serios, poți pleca.
- Ești sigură? - Da.
Taxiuri trec pe aici tot timpul.
Uite!
Antonia...
- Trebuie să-ți zic ceva. - Știu ce s-a întâmplat la Bilbao.
Ai făcut ce trebuia să faci.
MINISTERUL DE INTERNE ANALIZĂ FACIALĂ
Scuze, ați greșit drumul.
Abia așteptam să ne întâlnim, Ezequiel.
Ce vreți?
Ce vreau eu nu contează.
Văd că vă plac ghicitorile.
Am eu una pentru dv.
Cum arăta fața ta înainte de a te naște?
O să mă ucizi?
Tot nu înțelegi nimic.
„Deocamdată, vedem doar o reflexie,
„ca într-o oglindă.
„Atunci ne vom vedea față în față. ”
DUPĂ „REGINA ROȘIE” DE GÓMEZ-JURADO
Subtitrarea: Constantin Ursachi
Redactor Cristian Brînză