Já...
Nechtěla jsem, aby to skončilo takhle.
Tati...
Mami.
Prosím.
Haló?
Kdo jsi?
Jmenuju se Jorge.
Ty jsi dítě.
Bojím se.
Proč brečíš?
ČERVENÁ KRÁLOVNA
PŘESTROJENÍ
...šokováni střelbou v britské škole St. Barbara
spáchané neidentifikovanou ženou.
Forenzní jednotka zatím nepotvrdila počet obětí...
SHAREFIND – STŘELBA
Sakra...
No tak.
Co o vrahovi víme?
Byla to tmavovlasá žena v bílém.
Zabila učitelku a další dva kolegy.
Jsou mezi oběťmi nějaké děti?
Díky bohu jsou děti v pořádku.
Až na jedno, které bylo uneseno.
Vnuk britské velvyslankyně.
Tati?
Kde je?
Neviděla jsem tě tři roky.
Nevím, jestli jsem čekala náklonnost, ale něco jsem čekala.
Náklonnost?
Ty jsi opravdu čekala náklonnost?
Jde o Jorgeho?
Mluvíš o Jorgeovi?
Nedělej to těžší, než už to je.
Dole čekají dva mí lidé.
Chci, abys šla se mnou.
Jsi zatčená za vraždu a únos.
-Rychle! -Vemte ten vozík.
-Pokoj Marcose Lorenteho! -Vemte ten vozík!
Utíká!
Hej! Stůj!
ŠATNY
To je ona!
-Stůj, policie! -Zastavte!
Do háje, Antonio.
Sakra.
Bože...
Snad nepřijdou k újmě.
Stůj!
Znamená to, že už nejste Červená královna.
Zavolejte sanitku prosím!
Hej!
Antonio!
Pojď blíž.
Běž pro Jorgeho.
Ezechiel a Carla musí být pod zemí. Najdi je.
Rychle!
Policie!
Stůjte!
Jste v pořádku?
-Odblokoval jsi mě. -Ne na dlouho.
Tvůj telefon sledují.
Nemůžu ho vypnout.
-Zavolá mi. -Ezechiel?
Dej mi trochu času prosím.
Zažila jsem si to s Marcosem. Nechci to zažít i se synem.
Patnáct minut. Ani o minutu déle.
Jen kvůli starým časům. A protože mám toho kluka rád.
Ale ke dnu s tebou nepůjdu.
Patnáct minut, Antonio.
Do té doby zavolá.
Díky.
Tamhle je!
Pojďte!
-Jsou v pořádku? -Kdo?
Mí kolegové v autě.
-Ano. -To ty máš problémy.
-Jsi zatčen. -To je mi novinka.
Centrálo, byla spatřena v oblasti finanční čtvrti.
Pošlete další jednotky.
Běžte!
NEJSEM ŠÍLENÝ, JEN UŽ TOHO MÁM DOST
-Ahoj, Antonio. -Ezechieli.
Tohle nebyla pravidla hry. Pusť mého syna.
Mýlíš se. O tom ta hra celou dobu byla.
Děti zaplatí za hříchy svých rodičů.
Chci s ní mluvit.
Nevím, o čem to mluvíš.
Ano, víš.
Chci s ní mluvit.
Celou tu dobu to byla ona.
Sandro?
Znáš mé jméno! Moc chytré.
Jsi Fajardova dcera.
Přesně tak, Antonio.
-Překvapení! Tady jsem. -Není to překvapení.
Nikdy jsi neumřela.
Možná ano.
Tohle je příběh o dětech, které zemřou, a rodičích, kteří zase obživnou.
Můj syn nesmí umřít. Vrať mi ho.
Podívejte se tam. Já jdu tudy.
Ubohá Antonio.
Teď víš, jaké to je, necítit se bezpečně.
Je to jednoduché.
Jestli nechceš, aby umřel,
musíš si vybrat. Jako ostatní rodiče.
Mezi čím si mám vybrat?
Mezi životem tvého syna
a životem Carly Ortizové.
-Nechtěla jsi ji zachránit? -A když si nevyberu?
V tom případě Jorgemu zbývá asi 30 hodin života.
Stejně jako Carle.
Vždy jsi tak precizní, Antonio Scottová. Tak precizní.
Ano, ale nejsem v bezpečí a jde po mně policie.
Jestli chceš, abych hrála podle nových pravidel, musíš mi něco dát.
Musíš být silná, Antonio.
Na to nezapomeň. Buď silná jako já.
„Jsem na vodě stavěná.
Mé zdi jsou oheň. “
Hej! Stůj!
Jaký má smysl ublížit dítěti?
Stejný jako ublížit Carle nebo Álvarovi Truebovi.
Pořád říkáš, že je to tvá mise.
Musíme zastavit rodiče
a jediný způsob je pomocí jejich dětí.
A Jorge Scott je její syn.
Já nechci, slyšíš? Nechci!
Nechci.
-Tomu dítěti neublížím, jasné? -Tati!
Jasně.
Chceš ho chránit, jako chráníš mě.
Ona je pro mě hrozba.
Chraň mě.
Prosím.
Vím, že si vy právníci nemůžete pomoct, ale nelíbí se mi, když se ke mně plížíš.
Řekni...
Je to pravda?
Bylo to potvrzeno.
Ale policie se to snaží tajit.
Byli zabiti.
Skoro každý z protiúnosové jednotky je buď mrtvý, nebo těžce zraněný.
-I Parra? -Přišel o nohu. Je na JIPce.
A co jeho pobočník?
Ramóne,
musíme se rozhodnout.
„My“? Já se rozhodnu.
Jako vždy se rozhodnu já.
Jestli mám něco podepsat, nech mi to na stole.
Teď bych chtěl být sám.
Kde je Antonia?
A vy jste...
Jsem otec.
Já otce nemám.
Prý jsou nevtipné fóry jedna z vašich zvláštností.
Pane Gutiérrezi, myslím, že nechápete,
jak vážná tato situace je.
Podáte mi prosím dálkové ovládání?
Proč ji chráníte?
A proč vy ne?
Jorge byl unesen.
Jsem si jistý, že s tím má Antonia něco společného.
Léta bere léky, aby se udržela pod kontrolou.
Neovládá své činy. Vím, že vám na ní záleží.
Pomozte mi.
Když mi ji pomůžete najít, nechám vás propustit bez obvinění.
Taky mi dáte tak bezva kravatu, jako máte vy?
Nic si nenalhávejte.
Není vaše kamarádka.
Ona přátele nemá a vy to víte.
Myslí si, že je mnohem lepší než my ostatní.
Slitujte se nad ubohým mrzákem a podejte mi dálkové ovládání prosím.
Vše, čeho se Antonia dotkne, je zničeno.
Její matka zemřela. Její manžel je v kómatu.
A jen Bůh ví, kde je Jorge.
A s vámi je konec.
Pane Petere...
Nemáte kurva ani tušení, co je vaše dcera zač.
Zavřete za sebou dveře prosím.
Jorge!
Jsi tam?
Ano.
Jsi v pořádku?
Bolí mě zápěstí.
Svázali mě.
Udělali ti ještě něco?
Ne. Jinak nic.
Bojíš se tmy?
V mé cele není tma.
Opravdu?
Ty tam máš světlo, Jorge?
Zahrajeme si „hádej, co vidím“?
Abychom se trochu rozptýlili. Chceš?
Hrával jsem to jen jako malý.
S mámou.
Jaké hry jste hráli?
Hádej, co vidím,
slovní fotbal,
chodí pešek okolo... Ta byla má oblíbená.
Taky si se synem ráda hraju.
Ale ráda bych si s ním hrála častěji.
Tak začni.
Já nemůžu, protože tu nemám světlo.
Dobře. Hádej, co vidím...
Co vidíš?
Něco...
A co je to?
Něco na písmeno P.
Na P...
Nevím, co by mohlo začínat na P.
Zkusíme to obráceně.
Něco řeknu a ty mi řekneš, jestli přihořívá.
Dobře.
Je tam stůl?
Nějaký stůl se zrcadlem a žárovkami kolem něj.
Toaletní stolek.
Je tam kartáč na vlasy?
Ano. A barvy.
Štětec na make-up. Spousta řas. Je to hnus.
Je na něm spousta oblečení. Všechno zmačkané.
Co tam ještě je?
Další oblečení visí na tyči.
-Jaké oblečení? -Nevím, všelijaké.
Všechny druhy.
Je na stole pinzeta nebo nůžky?
Ne, nic takového.
Jsou tam jen paruky. To bylo to slovo na P.
Než odešla, na všechno se podívala.
Něco si vzala a dala to do kabelky.
A dala mi facku.
Ještě mě nikdo neuhodil.
Chci, abys to udělal pomalu.
Chci to vidět.
Musí vědět, že vykrvácí.
Udělám, co říkáš.
Chci, aby se cítila osaměle.
Proč na tom teď trváš?
Protože v posledních kalhotách, co mám z jejího obchodu,
mám tlustý zadek. Můj zadek! To je nemožné.
Co se děje?
Nemyslíš si, že jsem tak dobrý člověk jako ty?
-Ne, o to nejde, ale... -Já vím.
Někdy mě nepoznáváš.
Co jsi čekal, tati, po tom, co jsi mi udělal?
Že se vrátím šťastná?
Že budu normální?
Omlouvám se.
Přijala jsem tuhle pitomou misi.
Měl bys mi děkovat.
Nádhera. Nemyslíš?
Zase odcházíš?
Kam?
To není dobrý nápad.
Je to ten nejlepší možný nápad.
Opravdu jsi zoufalá.
Hele.
Vypni to. Jsem z toho nervózní.
Postupuj podle pokynů. Nemusí to být hezké.
Musí to přestat krvácet. Tak ty stehy utáhni prosím.
Dobře, je to tetování. Je to tetování. Jen kresba. Dobře.
Udělej to.
Sakra, vole. Nemůžu.
...svrchní vrstva je uzavřena stehy.
Jednovláknovou nití 3/0 nevstřebatelný steh...
-Na, nechci, abys řvala. -Neberu psychoaktivní látky.
-Téměř nikdy. -Ukážeš se u mě doma
a chceš ode mě zašít, jako bych to dělala denně...
Bojím se, že ti ublížím.
-Pracuješ s jehlami. -Ne s někým, kdo má 50 kilo.
-Neudělám to bez anestezie. Tečka. -A co vedlejší účinky?
Jsem obsesivní.
Mohlo by mě to rozrušit, přivodit paranoidní myšlenky nebo závratě.
Mysli na něco uklidňujícího, smích, ha ha.
Na kreativní myšlení.
Opravdu to otupuje bolest. Věř mi.
Hodná holka. Dobře.
A...
Vlastně v tom jsem zatraceně dobrá.
Co říkala?
-Jorge. -Nechci to říkat.
Jsi moje uši, Jorge.
Musíš mi říct, co mu řekla.
Říkala, že chce, abys trpěla.
On se jí pak ptal, proč se tak chová.
A ona odpověděla:
„Co jsi čekal po tom, co jsi mi udělal?“
Kvůli němu už nemůže být dobrý člověk.
A co ještě?
Pak odešla.
Chtěl, aby neodcházela, ale neposlechla.
Říkala mu „tati“.
A on pak brečel.
Víš co, Jorge?
Myslím, že mám nápad.
Tati!
Přestaň řvát!
Koho voláš? Tak koho?
Nech ho na pokoji!
Koho asi volá? Svého tátu! Protože se bojí. Copak to nevidíš?
Pusť ho!
Mě taky znásilníš? Jasně, to bylo jen jako.
Jen hra, abyste mě oklamali.
Jako by to nebylo dostatečné utrpení.
Vědět, že můj otec nehnul ani prstem, aby mě odsud dostal.
Vím, že mě zabiješ.
A přijímám to.
Ale toho chlapce ne.
Proč byste ubližovali tomu chlapci?
Slyšela jsem, jak s ním mluvíš.
S takovým zoufalstvím.
Slyšet dětský pláč je hrozné.
Ten zvuk v hlavě nechceš, že?
Pusť ho.
Vím, že jsi dobrý člověk.
Jen děláš to, co ti řekne.
-Tvá dcera... -Zmlkni!
Nic o mé dceři nevíš.
Ten joint se hodil, že?
Ty tady žiješ?
Ano.
Po tátově mrtvici jsem si nemohla dovolit dva nájmy.
Aspoň nemusím chodit do schodů.
Ty budeš spát tam a já na gauči, dobře?
Ale moc se nezabydluj. Chci svůj život zpátky.
Chápu.
Tak co jsi udělala?
Unesli mi syna a obviňují mě.
Sakra...
Měla jsi napilno, že?
A proč?
Teda, máš s tím něco společného?
Ne.
Vlastně ano.
Hej. Jsi v pořádku?
Ten joint opravu píše, co?
Určitě jsi měla hrozný den.
Potřebuješ se vyspat.
Ne.
Nemůžu spát. Zbývá mi 24 hodin.
Ale když si neodpočineš, tak svoje dítě nenajdeš.
-Antonio? -Máš pravdu.
Máš pravdu.
Nechoď tam.
Proč ne?
Měli jsme tu být před deseti minutami.
Zaplatíme to.
-Zaplatíme, kolik bude třeba. -Ne!
Ne. On je pořád vzhůru?
Znáš ho, Antonio. Nechtěl jít spát.
-Jo, nesnáší to. -Tati!
-Pojď sem, kámo. -Běž s tátou.
Co jste dělali?
Nic moc. Rozdrtil mě v Pokémonech.
-Na. -Díky.
-Dám ti pusu. -Dobře.
Dobře!
-Čau. -Nashle, zlatíčka.
-Čau, rodinko. -Čau, Cristino. Díky.
-Ahoj! Podívej. -Dobře.
A teď táta.
-Zapomněla si svetr. -Aha.
Půjdu tam. Zkus ho uspat.
-Tak pojď! -Tady ho máš.
Nepůjdu spát.
Antonio!
Jorge! Podívej se na mě, zlatíčko!
Jsi v pořádku? Podívej se na mě, Jorge.
Je to dobré, zlatíčko. Nehýbej se.
Marcosi!
Jorge!
Ne! Prosím!
Prosím!
Prosím ne!
Prosím!
Běž do svého pokoje, Jorge!
Jen breč, Antonio.
Zvládneš to.
Pomoz mi prosím, mami.
Rozhlédni se kolem, Antonio.
Nemůžeš zůstat v temnotě.
Následuj mě.
Nesnaží se na tebe zaútočit.
Snaží se tě varovat.
-Kdo? -Následuj je.
JSEM NA VODĚ STAVĚNÁ – MÉ ZDI JSOU OHEŇ
Jsem na vodě stavěná.
Mé zdi jsou oheň.
Tati, v podstatě jsem jí říkala:
„Potřebuješ spát, nebo nenajdeš své dítě. “
Měl to být obvyklý proslov na uklidnění,
kterému nikdo nevěří.
Ona uvěřila.
Usnula. Vypadala, jako by o tom vážně uvažovala,
a usnula.
Je jako podivná kanárská doga, tati.
Ne, kanárské dogy jsou z ostrova Gran Canaria.
Proto se tak jmenují.
-Nejsem z Kanárských ostrovů. -Pardon.
-Dobré ráno. -Dobré ráno.
Dáš si snídani? Co bys ráda?
Něco pořádně nezdravého.
Jsi jako já.
-Máš kolu? -Ne.
Tady, tyhle mufiny tě rozveselí.
Abys prošla bez povšimnutí, musíš změnit svůj vzhled.
Vždy projdu bez povšimnutí.
Když má každý policajt v Madridu tvou fotku, tak asi ne. Aspoň myslím.
Pokračuj.
Aby si tě policajt nevšimnul,
musíš vypadat jako opak toho, co hledá.
Nevyčnívat.
Například?
Například, když máš ráda kostkované košile,
obleč si sado-maso korzet.
To nikdy nezklame, protože ti budou koukat na kozy.
Hele. Tohle...
ONA
Taky tu jsou...
NEMÁ
...elastické kalhoty.
ŽÁDNÝ VKUS
Pruhované kalhoty, heavy metal styl... Kožená bunda.
Nebo mikina. Vždycky si můžeš zakrýt hlavu.
-Nevím, líbí se ti něco? -Nevím.
-Ale má pravdu. -Mám jiné věci. Jsi divná.
Bude ti to. Taky mám tohle.
Je to spíš dámské. Tyhle boty... Hele, tohle tričko by bylo dokonalé.
Nebo možná... Takže. Tohle taky.
Něco růžového! Růžovou bys nenosila.
ZABIJ MĚ
PROSÍM
Taky mám... Hele!
Tohle! Je to jako nakupovat doma!
Hele, taky mám...
Podívejme se...
SNAŽNĚ TĚ PROSÍM
Tohle je trochu průhledné.
NEMŮŽU
Hele.
Vy spolu mluvíte?
Pojď sem.
Pojď, zkus to.
Bylo to správně?
„Tati. “
„Dej mi pusu. “
Mám tě ráda, tati.
Nemusíš se bát. Už nebudeš sám.
Nic nás nikdy nerozdělí.
Díky bohu, že jsi zase se mnou. Už mě nikdy neopouštěj.
Lidé neví, že je město pod zemí duté.
Pod Madridem na povrchu je další Madrid.
KANALIZAČNÍ SÍŤ
Kdybychom chtěli, dostali bychom se i do královského paláce.
Pracovali jste tam rádi?
Jak kdo.
Když se nakonec změnilo jméno jednotky
z CBRN a sloučili nás s jednotkou TEDAX,
někteří z nás se přizpůsobili lépe než jiní.
Jak to myslíte?
Ti zasraní teroristi to pod zemí milovali.
První obchodníci s drogami.
Sérioví vrazi. Taky jsme je v Madridu měli.
Myslíme si: „V Madridu je zábava. Žije to tam. “
Oni nevidí, co tam dole je. Krysy, duchové, padouši.
Rovnováha je křehká. Příliš křehká.
Abyste je chytili, pomalu se stáváte jedním z nich.
Přišel jsem tam dole o zrak.
-Bomba? -Kyselina.
Potřebuju si tu mapu vyfotit. Nevadí vám to?
-Ne. -Když zapnu telefon,
ukáže se tu policie.
To mi nevadí.
Mám návštěvy rád. Nikdo mě nenavštěvuje.
Dejte ty mapy pryč.
Nemusíte to pro mě dělat,
ale neříkejte policii, proč jsem tu byla.
Díky.
Byl Fajardo váš kamarád?
Ano.
Proč myslíte, že předstíral svou smrt?
Jak jsem řekl, myslím, že to udělal, aby tomu někdo uvěřil.
Hlupáci.
Ti z nás, kdo byli jako on,
věděli, že tělo jen tak nezmizí. Ani při takovém výbuchu.
Vždycky jsem myslel, že utekl s tou holkou.
Jakou holkou?
-S tou, kterou poznal v ústavu. -Žádné holky tam nepotkal.
To byla jeho dcera.
To je nemožné.
No tak, pohyb, rychle!
-Rychle otevřete dveře! -Jdeme!
O ČTYŘI ROKY DŘÍVE
Jdeš, nebo co?
Tati.
Neumřela jsem.
Carlo...
Carlo.
Jorge!
Co je, Jorge?
Už je ráno a já neměl snídani.
To už je ráno?
Jak to víš?
Protože mám hlad.
Máš hlad.
No...
Co by sis dal?
Pověz, uvařím ti to.
Vařím moc dobře, víš?
Zahrajeme si na vaření, dobře?
-Řekni. -Chtěl bych
sendvič se šunkou a sýrem.
Co ještě?
Slaninu. Dobře osmaženou.
Chci pomerančový džus.
A čokoládu.
Děda mi ji k snídani nedovolí.
Tak to máš štěstí, že jsem máma.
Ne!
Máma se mnou není! Nikdy se mnou není.
To neříkej, Jorge.
Tvá máma by za tebe určitě položila život.
Bydlím s dědou. Děda by za mě položil život.
Co jsi dělala?
Něco jsem prověřovala.
Mám novinky.
A co ty?
Jsem Antonia, Maritxu. Je to v pořádku.
-Není tu policie, že ne? -Rychle, pojď dovnitř!
Vyděsila jsi mě!
Omlouvám se. Skrývám se a nechtěla jsem klepat.
Vlastně mě vyděsilo, jak vypadáš.
Máš čím dál horší vkus.
Jsi v pořádku?
Jon mě zachránil.
Já vím.
Zanesu mu kalamáry. Zatkli ho.
To vím taky.
Proto tu jsem. Říkala jste, že se na vás můžu spolehnout.
-Můžu se na vás spolehnout? -S čím?
Chci Jona zachránit.
Jistě.
Použij to, jestli chceš někdy chodit.
Je to antibiotikum.
Díky.
Neděkuj mi.
Uspíšili jsme čas tvé smrti.
PODLE KNIHY „ČERVNÁ KRÁLOVNA“ OD GÓMEZE-JURADA
Překlad titulků: Jan Šauer
Kreativní dohled Kateřina Hámová