Eu...
Nu voiam să se termine așa.
Tată...
Mamă.
Te rog.
Bună!
Cine ești tu?
Numele meu este Jorge.
Ești un copil.
Sunt speriat.
De ce plângi?
REGINA ROȘIE
O DEGHIZARE
...șocați de împușcăturile din partea unei femei neidentificate
la Școala Britanică St. Barbara.
Criminaliștii n-au confirmat încă numărul de victime...
SHAREFIND ÎMPUȘCĂTURI
Fir-ar...
Haide!
Ce se știe despre ucigașă?
Era o femeie în alb cu păr închis la culoare.
A omorât o profesoară și alți doi colegi.
Există copii printre victime?
Nu. Slavă Domnului, copiii sunt în regulă.
Cu excepția unuia, care a fost răpit.
Nepotul ambasadorului britanic.
Tată?
Unde e el?
Nu te-am mai văzut de trei ani.
Nu știu dacă mă așteptam la afecțiune, dar mă așteptam la ceva.
Afecțiune?
Chiar te așteptai la afecțiune?
E vorba despre Jorge?
Vorbești despre Jorge?
Nu îngreuna situația!
Doi colegi așteaptă jos.
Vreau să vii cu mine.
Ești arestată pentru crimă și răpire.
- Repede! - Adu targa!
- La Marcos Lorente. - Adu targa!
Scapă!
Oprește-te!
VESTIARE
Ea este!
- Nu mișca! Poliția! - Oprește-te!
La naiba, Antonia!
La naiba!
Doamne...
Să nu fie răniți!
Stop!
Înseamnă că nu mai ești Regina Roșie.
Chemați o ambulanță!
Hei!
Antonia!
Vino mai aproape!
Caută-l pe Jorge!
Ezequiel și Carla sigur sunt în subteran. Găsește-i!
Grăbește-te!
Poliția!
Oprește-te!
Ești bine?
- M-ai deblocat. - Nu pentru mult timp.
Telefonul tău este urmărit.
Nu pot să-l închid.
- O să mă sune. - Ezequiel?
Dă-mi un pic de timp!
Am trecut prin asta cu Marcos. Nu vreau să trec prin același lucru cu fiul meu.
Cincisprezece minute. Doar atât.
De dragul vremurilor trecute și pentru că îmi place de băiat.
Dar nu voi cădea cu tine.
Cincisprezece, Antonia.
El o să sune înainte.
Mulțumesc.
E acolo!
Haideți!
- Sunt bine? - Cine?
Colegii mei din mașină.
- Da. - Tu ești cel care are probleme.
- Ești arestat. - Mare veste.
Dispecer, a fost văzută în districtul financiar.
Trimite întăriri!
Haideți!
NU SUNT NEBUNĂ M-AM SĂTURAT
- Bună, Antonia! - Ezequiel.
Nu astea erau regulile jocului. Dă-i drumul fiului meu!
Te înșeli. Ăsta a fost jocul tot timpul.
Copiii vor plăti pentru păcatele părinților lor.
Vreau să vorbesc cu ea.
Nu știu despre ce vorbești.
Ba da.
Vreau să vorbesc cu ea.
A fost ea tot timpul ăsta.
Sandra?
Știi cum mă cheamă. Foarte inteligentă.
Tu ești fiica lui Fajardo.
Așa este, Antonia.
- Surpriză! Iată-mă! - Nu este o surpriză.
Nu ai murit niciodată.
Poate că am murit.
Povestea asta este despre copiii care mor și părinții care revin la viață.
Fiul meu nu poate să moară. Dă-mi-l înapoi!
Verifică acolo. Eu văd aici.
Săraca Antonia.
Acum știi cum e să nu te simți în siguranță.
E foarte simplu.
Dacă nu vrei ca el să moară,
va trebui să alegi, ca și ceilalți părinți.
Să aleg între ce?
Între viața fiului tău...
și cea a Carlei Ortiz.
- Nu voiai să o salvezi? - Și dacă nu aleg?
În cazul ăsta, Jorge ar mai trăi 30 de ore.
Ca și Carla.
Întotdeauna foarte precisă, Antonia Scott. Foarte precisă.
Da, dar nu sunt în siguranță și poliția este pe urmele mele.
Dacă vrei să joc după noile tale reguli, vreau să-mi mai dai ceva.
Trebuie să fii tare, Antonia.
Nu uita asta! Fii tare ca mine!
„Am fost construit pe apă.
„Zidurile mele sunt de foc. ”
Nu mișca!
Ce sens are să rănești un copil?
Același sens ca rănirea Carlei sau a lui Álvaro Trueba.
Mereu spui asta, e misiunea ta.
Trebuie să oprim părinții
și singura cale de a o face e prin copiii lor.
Și Jorge Scott e fiul femeii aceleia.
Nu vreau, mă auzi?
Nu vreau.
- Nu-i fac rău copilului, mă auzi? - Tată!
Desigur.
Vrei să-l protejezi, cum mă protejezi pe mine.
Femeia aia mă amenință.
Protejează-mă!
Te rog.
Știu, voi, avocații, nu vă puteți abține, dar nu-mi place când intri tiptil.
Spune-mi...
Este adevărat?
A fost confirmat.
Dar poliția încearcă să ascundă asta.
Au fost uciși.
Aproape tot Serviciul Anti Răpiri, fie morți, fie răniți grav.
- Și Parra? - Și-a pierdut piciorul. E internat.
Și locțiitorul lui?
Ramón,
trebuie să luăm o decizie.
„Să luăm”? Eu o voi face.
Eu voi lua decizia, ca întotdeauna.
Dacă vrei să semnez un document, lasă-l pe biroul meu!
Acum, vreau să rămân singur.
Unde este Antonia?
Și dv. sunteți...
Eu sunt tatăl.
Nu am tată.
Mi s-a spus că una din ciudățeniile dv. e că faceți glume nesărate.
Domnule Gutiérrez, nu cred că înțelegeți
cât de gravă este această situație.
Mi-ați putea da telecomanda, vă rog?
De ce o protejați?
Dv. de ce nu o faceți?
Jorge a fost răpit.
Sunt sigur că Antonia are ceva de-a face cu asta.
Ea ia medicamente de ani de zile pentru a se ține sub control.
Nu deține controlul asupra acțiunilor ei. Știu că țineți la ea.
Ajutați-mă!
Dacă mă ajutați să o găsesc, vă ajut să vă elibereze fără acuzații.
O să-mi dați și o cravată cool ca asta pe care o purtați?
Nu vă amăgiți!
Ea nu este prietena dv.
Nu are prieteni și știți asta.
Ea crede că e mult mai bună decât noi.
Aveți milă de un biet invalid și dați-mi telecomanda, vă rog!
Tot ce atinge Antonia este distrus.
Mama ei a murit. Soțul ei este în comă.
Și Dumnezeu știe unde este Jorge.
Și dv. sunteți distrus.
Sir Peter...
N-aveți nici cea mai mică idee cine e fiica dv.
Închideți ușa după dv. !
Jorge!
Ești acolo?
Da.
Ești bine?
Mă dor încheieturile.
M-au legat.
Ți-au mai făcut ceva?
Nu. Nimic altceva.
Ți-e frică de întuneric?
Celula mea nu este întunecată.
Serios?
Ai lumină acolo, Jorge?
Ne jucăm de-a spionii?
Ca să ne distragem un pic. Vrei?
Nu am mai jucat de când eram mic.
Cu mama.
Ce jocuri jucați?
Eu spionez,
Fazan,
jocul cu rațele... Ăla era preferatul meu.
Și mie îmi place să mă joc cu fiul meu.
Deși aș vrea să ne jucăm mai des.
Haide, începe tu!
Eu nu pot, pentru că nu e lumină aici.
Bine. Eu spionez cu ochiul meu mic...
Ce spionezi?
Ceva...
Și ce e?
Ceva care începe... cu P.
Cu P...
Nu știu ce ar putea începe cu P.
Hai să facem altfel!
Eu spun ceva și tu-mi spui dacă sunt aproape.
Bine.
E o masă acolo?
Un fel de masă cu o oglindă și becuri în jurul ei.
O masă de toaletă.
Este o perie de păr?
Da, și vopsea.
O perie de machiaj. O mulțime de gene. E scârbos.
Și sunt haine deasupra, încâlcite.
Ce mai e acolo?
Mai multe haine atârnate de o tijă.
- Ce fel de haine? - Nu știu, tot felul de haine.
De toate felurile.
Vezi vreo pensetă sau foarfece pe masă?
Nu, nimic de genul ăsta.
Sunt doar... peruci. De la asta vine P-ul.
S-a uitat la toate înainte de a pleca.
A luat câteva lucruri și le-a pus într-o plasă.
Și m-a pălmuit.
Nu mai fusesem lovit.
Vreau să o faci încet.
Vreau să o văd.
Ea trebuie să știe că sângerează până la moarte.
Fac cum spui tu.
Vreau să se simtă singură.
De ce insiști cu asta?
Ultimii pantaloni cumpărați de la magazinul ei
îmi aplatizează fundul. Mie! E imposibil.
Care-i problema?
Nu crezi că-s un om la fel de bun ca tine?
- Nu e asta, dar... - Știu.
Uneori, nu mă recunoști.
La ce te așteptai, tată, după ce mi-ai făcut?
C-o să mă întorc fericită?
Că o să fiu un om normal?
Îmi pare rău.
Am acceptat misiunea asta de rahat.
Ar trebui să-mi mulțumești.
Frumos. Nu ți se pare?
Pleci din nou?
Unde?
Nu este o idee bună.
Este cea mai bună idee posibilă.
Chiar că ești disperată.
Uite!
Închide-l! Mă agită.
Urmează instrucțiunile! Nu trebuie să arate frumos.
Trebuie să nu mai sângereze. Strânge copcile, te rog!
Bine, e un tatuaj. Doar un desen. Bine.
Fă-o!
La naiba! Nu pot.
...stratul de la suprafață este suturat mai întâi.
Cu un fir de sutură monofilament neabsorbabil 3-0...
- Poftim! Nu vreau să urli. - Nu iau niciodată substanțe psihoactive.
- Aproape niciodată. - Vii la mine acasă
și-mi ceri să te cos de parcă e ceva ce fac zilnic.
Mi-e teamă că te voi răni.
- Lucrezi cu ace. - Nu cu cineva care cântărește 50 kg.
- Nu o fac fără anestezie. Punct. - Și efectele secundare?
Sunt obsesivă.
Pot să devin agitată, să am gânduri paranoice sau să amețesc.
Gândește-te cum să te relaxezi, să râzi, „ha-ha!”
La gândirea creativă...
Serios, asta alină durerea, crede-mă!
Bună fată. Bine.
Și...
Sunt al naibii de bună la asta.
Și ce a spus ea?
- Jorge. - Nu vreau să spun.
Jorge, tu ești urechile mele.
Vreau să-mi spui ce i-a spus ea.
A spus că vrea să suferi.
Apoi, el a întrebat-o de ce se comportă așa.
Apoi, ea a răspuns:
„La ce te așteptai după ce mi-ai făcut?”
Nu mai poate fi un om bun din cauza lui.
Și ce altceva?
Apoi ea a plecat.
El a rugat-o să nu plece, dar ea nu a ascultat.
Ea l-a strigat... „Tată... ”
Și el a plâns mult.
Știi ce, Jorge?
Cred că am o idee.
Tată!
Nu mai striga!
Pe cine chemi? Spune-mi, pe cine?
Lasă-l în pace!
Pe cine crezi că cheamă? Pe tatăl lui! Pentru că e speriat, nu vezi?
Lasă-l să plece!
Ai de gând să mă violezi și pe mine? Da, e doar un joc.
Doar un joc ca să mă păcălești.
De parcă n-aș fi suferit destul.
Să știu că tatăl meu n-a ridicat un deget ca să mă scoată de aici.
Știu că o să mă ucideți.
Și accept asta.
Dar pe băiat lasă-l!
De ce ai vrea să-l rănești pe băiat?
Am auzit cum vorbești cu el.
Cu atâta disperare.
Să auzi un copil că plânge e oribil.
Nu vrei sunetul ăla la tine în cap, nu?
Lasă-l să plece!
Știu că ești un om bun.
Faci doar ce-ți spune ea să faci.
- Fiica ta... - Taci!
Nu știi nimic despre fiica mea.
Cuiul ăla ți-a priit, nu?
Locuiești aici?
Da.
După accidentul tatei, nu mi-am permis două chirii.
Măcar nu trebuie să urc pe scări.
Tu dormi în camera aia și eu dorm pe canapea, bine?
Dar nu te face prea comodă. Îmi vreau viața înapoi.
Am înțeles.
Deci, ce ai făcut?
Fiul meu a fost răpit și ei dau vina pe mine.
La naiba, tu...
Ai fost ocupată, nu?
De ce?
Adică, ai ceva de-a face cu asta?
Nu.
De fapt, da.
Hei! Ești în regulă?
Cuiul te-a amețit bine, nu?
Sigur a fost și o zi foarte proastă.
Trebuie să dormi.
Nu.
Nu pot dormi. Mai am 24 de ore.
Dar dacă nu te odihnești, nu-ți vei putea găsi copilul.
- Antonia? - Ai dreptate.
Ai dreptate.
Nu intra!
De ce nu?
Ar fi trebuit să fim aici acum zece minute.
Vom plăti pentru asta.
- Vom plăti cât trebuie. - Nu!
Nu. E încă treaz?
Îl cunoști, Antonia. Nu a vrut să se culce.
- Da, nu-i place asta. - Tati!
- Vino aici, campionule! - Du-te cu tati!
Ce ați făcut?
Nu mare lucru. M-a bătut la jocul de Pokémon!
- Poftim! - Mersi.
- O să te sărut. - Bine.
Bine.
- Pa! - Ne vedem, dragilor.
- Pa, familie! - Pa, Cristina! Mulțumesc.
- Bună! Uite. - Bine.
Și acum tati.
Și-a uitat puloverul.
Mă duc eu. Vezi dacă-l poți convinge să se culce!
- Haide! - Așa.
Nu mă culc.
Antonia!
Jorge! Scumpule, uită-te la mine!
Ești bine? Jorge, uită-te la mine!
E în regulă, scumpule. Nu mișca!
Marcos!
Jorge!
Nu! Te rog!
Te rog!
Te rog, nu!
Te rog!
Jorge! Du-te în camera ta!
Continuă să plângi, Antonia!
Poți să o faci.
Mamă, te rog, ajută-mă!
Uită-te în jur, Antonia!
Nu poți rămâne în întuneric.
Urmează-mă!
Nu încearcă să te atace.
Te avertizează!
- Cine? - Urmează-i!
AM FOST CONSTRUIT PE APĂ. ZIDURILE MELE SUNT DE FOC.
Am fost construit pe apă.
Zidurile mele sunt de foc.
Tată, practic, îi spuneam:
„Trebuie să dormi, altfel nu vei putea să-ți găsești copilul. ”
Dar am vrut să zic asta în stilul
discursului „Totul va fi bine”, pe care nimeni nu-l crede.
Ea l-a crezut.
A adormit. Părea să se gândească la asta
și a adormit.
E ciudată ca un câine verde, tată.
Nu, câinii verzi sunt din insula Gran Canaria.
De aici și numele insulei.
- Nu sunt din Gran Canaria. - Scuze!
- Bună dimineața! - Bună dimineața!
Vrei să luăm micul-dejun? Ce-ți place?
Orice chestie nesănătoasă pe care o ai.
Ești de-a mea.
- Ai Cola? - Nu.
Uite, brioșele astea o să te înveselească.
Trebuie să-ți schimbi înfățișarea ca să treci neobservată.
Mereu trec neobservată.
Dacă fiecare polițist din Madrid are poza ta, poate nu reușești.
Continuă!
Ca să treci neobservată de polițiști,
trebuie s-arăți diferit de cea pe care o caută.
Nu ieși în evidență!
Cum adică?
Adică, dacă-ți plac cămășile cu carouri,
poartă un corset BDSM!
Nu dă greș, fiindcă se uită la țâțele tale.
Uite! Ăsta...
EA
Mai e și...
NU ARE
...pantaloni elastici.
GUSTURI
Pantaloni cu imprimeu zebră, heavy metal. Geaca de piele.
Sau una cu glugă. Poți oricând să-ți acoperi capul.
- Nu știu, îți place vreuna? - Nu știu.
- Dar are dreptate. - Am alte chestii. Ești ciudată.
Așa că o să ți se potrivească. Mai e și asta.
E mai de doamnă. Cizmele astea... Uite, tricoul ăsta ți-ar veni perfect.
Sau poate... Să vedem. Și asta...
Ceva roz! Nu ai purta în veci roz.
OMOARĂ-MĂ
TE ROG
Am și... Uite!
Asta! Parcă aș face cumpărături acasă!
Uite, am și...
Să vedem...
TE IMPLOR
Asta e cam transparentă.
NU POT
Uite!
Voi doi vorbiți?
Vino!
Vino! Încearcă!
A fost corect?
„Tată”.
„Dă-mi un sărut!”
Te iubesc, tată!
Nu-ți face griji! Nu vei mai fi singur.
N-o să ne despartă nimic.
Slavă Domnului că ești iar cu mine! Să nu mă mai părăsești!
Oamenii nu știu că orașul este gol în subteran.
Există un alt Madrid sub Madridul de la suprafață.
REȚEA DE DRENARE
Am putea intra până și în Palatul Regal, dacă am vrea.
Vă plăcea să lucrați acolo, în adâncuri?
Depinde.
Până la urmă, când numele secției s-a schimbat
din Nucleară, Biologică și Chimică și am fost absorbiți în TEDAX,
unii s-au adaptat mai bine decât alții.
Cum adică?
Nenorociții de teroriști adorau subteranul.
Primii traficanți de droguri.
Ucigașii în serie. Aveam și din aceia la Madrid.
Toți se gândesc: „Madridul e distractiv. ” „E plin de viață. ”
Ei nu văd ce este în adâncuri. Șobolanii, fantomele, oamenii răi.
Echilibrul e precar. Prea precar.
Încetul cu încetul, devii unul dintre ei ca să-i prinzi.
Eu mi-am pierdut vederea aici.
- O bombă? - Acid.
Trebuie să fac o poză cu harta. Vă deranjează?
- Nu. - Când voi porni telefonul,
poliția va veni aici.
Nu mă deranjează.
Îmi plac vizitatorii. Nu îmi vin niciodată.
Strângeți hărțile!
Nu trebuie să faceți asta pentru mine,
dar nu spuneți poliției pentru ce am venit aici!
Mulțumesc.
Fajardo a fost prietenul dv. ?
Da.
De ce credeți că și-a înscenat moartea?
Cum am spus, cred c-a făcut-o ca unii oameni să creadă.
Proștii.
Noi, care eram ca el
am știut că un cadavru nu dispare, nici măcar în genul acela de explozie.
M-am gândit mereu că a fugit cu fata aia.
Care fată?
- Cea de la azil. - Nu a cunoscut nicio fată acolo.
Aia era fiica lui.
E imposibil.
Haideți, repede!
- Deschideți ușa! Repede! - Haideți!
CU 4 ANI MAI DEVREME
Vii sau cum?
Tată.
Nu am murit.
Carla...
Jorge!
Ce este, Jorge?
E deja dimineață și nu am luat micul-dejun.
E deja dimineață?
De unde știi?
Pentru că mi-e foame.
Ți-e foame.
Ei bine...
Ce ai vrea să mănânci?
Spune-mi, o să gătesc pentru tine.
Sunt o bucătăreasă foarte bună, știi?
Hai să ne jucăm de-a gătitul, bine?
- Spune-mi! - Un...
Un sandviș cu șuncă și brânză.
Ce altceva?
Bacon, bine făcut.
Vreau orange juice.
Și ciocolată.
Bunicul nu mă lasă s-o mănânc la micul-dejun.
Atunci ai noroc că și eu sunt mamă.
Nu!
Mama nu e aici! Ea nu e niciodată alături de mine.
Nu spune asta, Jorge!
Sunt sigură că mama ta și-ar da viața pentru tine.
Locuiesc cu bunicul meu. Bunicul meu și-ar da viața pentru mine.
Ce ai mai făcut?
M-am ocupat de unele lucruri.
Am vești.
Și tu?
Maritxu, sunt Antonia. E în regulă.
- Poliția nu e aici, nu-i așa? - Intră, repede!
M-ai speriat, fată!
Îmi pare rău. Mă ascund și nu am vrut să bat.
Înfățișarea ta m-a speriat.
Arăți din ce în ce mai rău.
Ești bine?
Jon m-a salvat.
Știu.
Îi duc niște calamari. E arestat.
Știu și asta.
De asta sunt aici. Ai spus că mă pot baza pe tine.
- Mă pot baza pe tine? - Pentru ce?
Ca să-l salvăm pe Jon.
Desigur.
Aplică-l dacă vrei să mergi din nou!
Este un antibiotic.
Mulțumesc.
Nu-mi mulțumi!
Ți-am devansat momentul morții.
DUPĂ „REGINA ROȘIE” DE GÓMEZ-JURADO
Subtitrarea: Constantin Ursachi
Redactor Cristian Brînză