Salutacions.
Soc sorbitol, maltitol, xilitol, mannitol,
carbonat de calci, lecitina de soja, triacilglicèrid vegetal i talc.
Però, per facilitar les coses, em podeu dir Xiclet.
La vida. Començà amb el big-bang.
Es formaren incomptables galàxies.
Uns 13.800 milions d'anys més tard, aparegueren dues de les espècies claus:
l'Homo sapiens i el Cibus erectus,
també coneguts com a humans i aliments.
Els primers devoraven els segons per sobreviure.
Els aliments vivien en la ignorància de tal acord alimentari
fins que una salsitxa intrèpida descobrí aquesta veritat incòmoda.
Armada amb aquest nou coneixement,
la seva ànima bessona, els seus millors amics
i, sobretot, amb sals de bany,
un poderós narcòtic
que descompon les parets interdimensionals entre les dues espècies,
els aliments contraatacaren.
Sarbatanes, ara!
El menjar és viu. Ho repeteixo: el menjar és viu.
No sortiu. Tanqueu la nevera.
Agafeu llevataps, obrellaunes, el que sigui…
Pans, resistència de gluten!
Whiskys, tombeu-los.
Comença l'operació Crema Cremada!
-I en Sammy? -Amb en Lavash.
Encara?
No t'abandonaré mai. No t'abandonaré mai, amor meu.
L'ha carregat tota l'estona.
Que romàntic, no?
No et pensis. El cos comença a fer pudor.
Barry, quants humanets queden?
-Un. -Sí!
Aguanta't la llet, Pastisset.
Mireu quantes taques de menjar. No estarà mai tip?
No patiu. Sé com acabar amb l'humanet.
S'ha pres tot un paquet així.
Que surti el pastalló.
Poseu-vos al dente!
-D'on coi ho ha tret? -És el que us deia.
-Ens quedem bombes de sake? -Negatiu.
Jägers?
No podem perdre més menjar.
Tot això va començar amb nosaltres i amb nosaltres acabarà.
Sammy, és la resistència final. Dempeus.
Rebut. Som-hi, Lavash.
Potser ho pot veure des de la barrera. Fa cara de cansat i de mort…
Brenda, no sé si ens en sortirem.
-Vull que sàpigues… -Calla ara mateix, Frank Frankfurter.
Ho aconseguirem.
Perquè tenim una cosa que no té aquest humanet fètid i mesquí.
-Quina? -L'un a l'altre.
És ell. El malparit que va matar el meu Lavash.
Ei, tu, saps qui és? Saps que el vas matar, malparit?
Ni idea, la veritat.
-Ara! -Per què els té tan humits?
M'esteu pessigant les bufes!
Benvinguts a Viandalàndia!
Viandalàndia!
LA FESTA DE LES SALSITXES: VIANDALÀNDIA
Crec que parlo en nom de tots si dic: a la merda els humanets!
-A la merda! -A la merda!
Ens imposaven com viure. Ens tenien segrestats al supermercat.
-Ens dividien per passadissos. -Ens mastegaven amb la boca.
I després ens expulsaven pels seus culs pudents.
Ara som lliures, som iguals.
Des del gall dindi més grassonet
fins als diminuts grans d'arròs. Mireu que rebonics!
T'estimo, Frank!
-Tots units. -Fem força!
-Sí! -Sí!
Us presentem en Barry!
T'estimo, Barry!
S'ha acabat la guerra.
Sé que molts de vosaltres us pregunteu què passarà ara.
Si tornareu a sentir tal adrenalina,
tal nivell d'entusiasme i propòsit,
si tot serà mediocre en comparació amb l'emoció de la guerra.
Continua.
I doncs?
Ja està, no m'he preparat res més.
Molt bé. A veure què diu el Xiclet?
La revolució s'està propagant.
Segons el teorema de Fibonacci i la llei de Moore,
he calculat la nostra ràtio d'expansió i puc anunciar de forma oficial
que els aliments som l'espècie dominant del planeta Terra.
L'aliment més llest que existeix.
Mentre aquest xavalet saberut sigui al nostre bàndol, no podem perdre.
I parlant de pèrdues… Gràcies per l'assistència, Frank.
…no hauríem arribat aquí
sense els valents aliments que han mort.
Abaixem el cap, si en teniu, i restem una estona en silenci.
Lavash!
Molt bé. Ja n'hi ha prou.
No cal recrear-s'hi. Tampoc ha estat un genocidi.
Passem a coses més animades, sisplau.
I tant, vinga.
Desgraciadament, tots sabeu que això és
una dent humana.
Un símbol d'opressió del passat que servia per devorar-nos.
Ara són un símbol de triomf sobre els nostres antics opressors!
-Alceu les dents ben amunt! -Sí!
Si en teniu, alceu-les. Si no, doncs res.
No en tinc mai prou. En vull més, més, més.
A partir d'ara, la vida serà així.
Farem tota l'estona el que vulguem
i viurem en perfecta harmonia!
Com brolla.
No és aquest forat. Aquest tampoc.
Aquest sí.
Gràcies. Següent.
Si soc sincer, em preocupava una mica haver-la cagat
dient que tindríem vides perfectes,
però, pel que sembla, així serà.
Frank, per primer cop,
no ens amenaça cap perill existencial.
I ens podem concentrar completament l'un en l'altre.
No se m'acudeix una manera més dolça de començar aquest nou capítol.
Vam començar una revolució i vam fer realitat tot això.
-Nosaltres hem creat això. -Ja, és com si fossin els nostres fills.
Fills que ara forniquen entre ells.
No tothom està fornicant.
Barry, estàs bé? Gairebé no t'has follat el sopar.
De moment, només miraré, però vosaltres feu.
Us puc mirar. Sé que t'agrada, Frank.
Au va, tothom ho fa.
Mira com es barregen l'oli i l'aigua.
Increïble.
Són com la mel i el mató.
Mireu com es toquen els pebrots.
-Al Sammy si que l'estan tocant. -Deixeu-me inconscient.
Literalment, folleu-me fins que ja no pugui ni pensar ni sentir.
Ai, Déu. Sento una cosa que no és sexual.
Sisplau, que vingui algú més.
Sí, fa pinta de content.
Ha tornat a encarrilar la vida ràpid. Me n'alegro.
Ja sabem que et costa bregar amb el mono de la batalla.
Pren-te temps, t'equilibraràs.
T'acompanyarem en el procés. Per això hi ha els amics.
Sí, em va bé tenir contacte amb els amics.
Torna-ho a dir.
-Em va bé tenir contacte amb els amics. -Així.
Només un petonet, vinga. Seguiu, un altre petó.
Obriu la boca.
Ara pel cos, per aquí.
Així, demostreu com us importa la vostra amistat.
L'amistat us fa invencibles.
Fer miques tot un sistema de creences i començar una societat de zero
m'està posant calent de mala manera, la veritat.
-Quin gustet. Digue'm que estic bo. -Estàs boníssim.
Que agradable. Què passa?
Em desfaig!
Jo també, m'escorro, sí.
Hòstia puta!
Sentiu com s'escorren brutalment? Com nosaltres.
M'encanta.
No em noto la cara!
Vull el mateix que pren ella.
Mon germà és mort!
Com? Soc fetitxista, però això no ho havia sentit mai.
Mare meva! Pareu ja de fornicar. Hi ha morts per tot arreu.
Mon germà té un forat al cap!
Què passa?
La cosa no va bé.
El teulat té goteres!
No, no, no!
-Estàs bé? -Sí, no m'he mullat.
-Cap allà. -Sota el tendal!
A cobert!
Correu ordenadament! Crec que hem iniciat una estampida.
-Tothom a cobert! -Va, va, va!
Cap aquí. Seguiu-me.
Sammy!
Així no.
Vine, noiet.
-Gràcies. -De res.
Correu. Ja gairebé hi som.
Què és aquest soroll?
No! Merda! Moveu-vos, va!
Esteu bé?
Susan, Anne, Condoleezza! Condoleezza!
Abandoneu la panotxa!
Ajudeu-me. M'he enganxat!
Gràcies. Gràcies! Gràcies!
Gràcies a tu, arròs glutinós. M'encanten les dents.
Taronja malparida!
-No! Gerald! -Mare meva, la cara.
Déu meu! S'ha fet melmelada!
Déu meu!
Ajuda!
Això és molt perillós. A l'abordatge!
Què fas, Barry?
-Ho aconseguirem, Xips. -Vols dir?
Vaig de cap a l'infern, gent.
És la fi!
Una gran elasticitat comporta una gran responsabilitat.
És el Xiclet!
Marxeu, ximplets.
No, no!
Ai.
Xiclet, no!
-Frank! -Ja et tinc!
No.
T'has estirat massa.
No, m'he estirat el que calia
per salvar la meva guarnició.
Et recuperaràs. Ho superaràs.
Veus el mateix tros de Xiclet que jo?
La Brenda té raó.
El meu cicle de vida ha arribat a una conclusió antinatural.
Què farem sense tu?
Hem arribat fins aquí gràcies a tu.
No sabem com funciona aquesta merda. No sabem res.
A la vida, el més important no és saber.
El més important a la vida és…
Què? Què és el més important?
Xiclet! Xiclet! Xiclet!
Frank, ha mort. Mira.
Ha tornat a sortir. Cap a dins…
L'hauré de forçar. Ho veus? Que desagradable.
No. No.
Com ha passat? Tot just ho estàvem celebrant.
Déu meu, tònica. T'he perdut.
Almenys encara em queda… No!
-Amants morts arreu. -On és la carn? I la carn?
Tranquil, trobarem la teva carn. Com es diu?
Wellington! Wellington!
Falta carn. He de posar tota la carn a la graella.
No m'havia sentit tan viu des que els humanets eren vius.
Molts aliments necessiten ajuda.
Dirigiré la recerca i el rescat. Veniu?
Hola? Veig que encara ho esteu assimilant.
Vaig a investigar.
-S'ha acabat? -Ens suïcidem ja?
-Què ha passat? -Tornarà?
-Què fem ara? -A veure.
Tothom tranquil. Respondrem tots els vostres dubtes.
-Ja pots començar, Frank. -Què? A veure. Primer…
Respectem totes les vostres consultes.
Les estem estudiant detingudament
i tornarem amb totes les respostes.
Com que tornareu? No en tenen ni idea. Estan improvisant i ho fan fatal.
No sabem què ha passat, però sí que sabem una cosa.
-Hem de mantenir la calma. -La calma? Estic histèric!
A pastar fang!
Me'n torno al Shopwell's, era un lloc segur. Qui ve amb mi?
No, sisplau, pareu.
És un pas enrere. I Viandalàndia?
-Viandalàndia no existeix. -No diguis això, Sammy.
Per què no? On és el paradís?
Mira al teu voltant. Hi ha tragèdies per tot arreu.
Creus que la revolució valia la pena?
De cap manera, tio.
Si em disculpeu,
me'n torno al paquet de bagels on pertanyo.
La botiga cau a trossos, literalment.
I què? És millor que ser a fora.
Deixa-ho córrer, salsitxeta.
Si no m'expliques per què cony goteja el sostre del fora,
em quedo aquí, que està sec.
-Quina puta merda. -Ja.
I ho hem d'arreglar nosaltres.
Més puta merda encara. Tant de bo el Xiclet fos aquí.
Frank.
Què creus que volia dir el Xiclet abans de morir?
Què és més important que saber?
Potser volia dir "ser un mateix".
Ser un mateix és molt important,
però no em sona a Xiclet.
I així? "Ser un mateix."
Sí que sones com ell, però el que dius no fa per ell.
Mare de Déu, se'n diu ironia.
Si en sabéssim més, podríem treure'n l'entrellat.
Si haguéssim deixat viu algun imbècil d'aquells,
ens podria respondre els dubtes.
¿Ets conscient de com n'estem, de fotuts,
per desitjar tenir un humanet viu?
No, no, no!
Calla, calla.
-Ei, aquesta sabata és meva. -Rei, crec que tens problemes més greus.
-Em moro, em moro. -Déu meu.
-Has perdut molta confitura. -Ajuda'm.
A veure què tenim aquí.
Hòstia santa. No parlis, no parlis.
Relaxa't, conserva l'energia.
Pressiona la ferida, d'acord? No…
Què cony passa? On cony és tothom?
Un humanet.
Subtítols: Neus
Supervisor creatiu: Guillermo Parra