‫שלום רב.‬
‫שמי סורביטול מלטיטול קסיליטול מניטול‬
‫סידן פחמתי לציטין סויה טריגליצריד ממקור צמחי, וטלק.‬
‫אבל לצורך הדיון, תקראו לי "גאם".‬
‫החיים. הכול התחיל במפץ הגדול.‬
‫אין-ספור גלקסיות נוצרו.‬
‫כ-13.8 מיליארד שנה לאחר מכן הופיעו שני מינים עיקריים,‬
‫ההומו סאפיינס והסיבוס ארקטוס,‬
‫הידועים גם כבני האנוש ומצרכי המזון.‬
‫הראשונים טורפים את האחרונים למחיה.‬
‫מצרכי המזון לא ידעו על סידור האכילה הזה‬
‫עד שנקניק נועז אחד גילה את האמת המטרידה.‬
‫כשהם חמושים בידע החדש שרכש,‬
‫באהבת חייו, בחבריו הטובים,‬
‫וחשוב מהם, במלח האמבט,‬
‫סם חזק‬
‫שממס את החומות הבין-ממדיות‬
‫שבין שני המינים, מצרכי המזון השיבו מלחמה.‬
‫סופר שופוול‬
‫רובי אפונה, עכשיו!‬
‫מצרכי המזון חיים. אני חוזר, מצרכי המזון חיים.‬
‫תישארו בבתים. תנעלו מקררים.‬
‫תתחמשו בפותחני בקבוקים, בחולצי פקקים, מה ש...‬
‫לחמים. הקימו חומת מגן, לא לשקוט אל השמרים!‬
‫בקבוקי ויסקי, תתקפו באבנים.‬
‫התחילו במבצע "סופה בלפתן"!‬
‫- איפה סמי? - עם הגופה של לוואש.‬
‫עדיין?‬
‫לעולם לא אעזוב אותך. לעולם לא אעזוב אותך, אהובי.‬
‫הוא סחב אותו איתו כל הזמן הזה.‬
‫זה... די חמוד.‬
‫לא ממש. הגופה מתחילה להסריח.‬
‫בארי, דווח. כמה אנשימים נותרו?‬
‫- רק אחד. - יש!‬
‫אל תתמלא בהתלהבות, טווינק.‬
‫תראו את כתמי המזון שעליו. כמה הוא עוד מסוגל לאכול?‬
‫אל דאגה, חבר'ה. אני יודע בדיוק איך להביס את האנשימי הזה.‬
‫הוא חיסל שישייה שלמה בלי להתאמץ.‬
‫תזעיק את אחרוני הפסטות.‬
‫תנו בשיניים!‬
‫- מאיפה הוא הביא את זה? - אתם מבינים?‬
‫- יש לנו עוד פצצות סאקה? - שלילי.‬
‫ייגרים?‬
‫לא נאבד עוד מצרכי מזון למפלצת הזו.‬
‫העניין כולו התחיל בנו והוא יסתיים בנו.‬
‫סמי, זו הישורת האחרונה. על הרגליים.‬
‫קיבלתי. קדימה, לוואש.‬
‫כן. אולי הוא יוותר הפעם. הוא נראה עייף ומת...‬
‫ברנדה, אני לא יודע אם נצא מזה בחיים.‬
‫- אז רק רציתי לומר לך... - תפסיק מייד, פרנק פרנקפורטר.‬
‫אנחנו נצא מזה.‬
‫כי יש לנו משהו שלאנשימי הנתעב והבזוי הזה אין.‬
‫- מה? - זה את זה.‬
‫זה הוא. זה בן הזונה שהרג את לוואש שלי.‬
‫היי, אתה. זוכר אותו? אתה זוכר שהרגת אותו, בן זונה שכמוך?‬
‫לא ממש, לא.‬
‫- עכשיו! - למה הן רטובות כל כך?‬
‫אתם סוחטים לי את הציצים!‬
‫ברוכים הבאים לפודטופיה!‬
‫פודטופיה!‬
‫מסיבת נקניקיות: פודטופיה‬
‫אני מדבר בשם כולם כשאני אומר, "שיזדיינו האנשימים!"‬
‫- כן! שיזדיינו! - שיזדיינו!‬
‫הם קבעו איך ייראו חיינו זמן רב מדי. כלאו אותנו בסופרים שלהם.‬
‫- הפרידו בינינו במעברים ובמדפים. - לעסו אותנו בפיות שלהם.‬
‫כן, ואז הוציאו אותנו בלחיצה מהתחת המסריח שלהם.‬
‫אנחנו חופשיים. אנחנו שווים.‬
‫מתרנגול ההודו השמנמן והעסיסי ביותר...‬
‫ועד גרגר האורז הקטן והחמוד ביותר. תראו אותם!‬
‫אוהבת אותך, פרנק!‬
‫- מזון אחד. - אהבה אחת!‬
‫- כן! - כן!‬
‫ועכשיו, בארי!‬
‫אני אוהבת אותך, בארי!‬
‫טוב, המלחמה נגמרה.‬
‫אני יודע שרבים מכם חוששים מהשלב הבא.‬
‫שלעולם לא תרגישו שוב רמות כאלה של אדרנלין,‬
‫רמות כאלה של התרגשות או של תחושת שליחות,‬
‫ושהכול יחוויר אל מול הריגוש שבמלחמה.‬
‫תמשיך.‬
‫ו...?‬
‫זהו. אלה כל ההצהרות שהכנתי.‬
‫בסדר. טוב. מה לגבי עדכון מגאם?‬
‫המהפכה מתפשטת.‬
‫על בסיס סדרת פיבונאצ'י וחוק מור,‬
‫חישבתי את קצב הריבוי שלנו, ואני יכול להכריז באופן רשמי‬
‫שמצרכי המזון הם עכשיו המין הדומיננטי על פני כדור הארץ.‬
‫מצרך המזון החכם ביותר שיש.‬
‫וכל עוד הבחור הקטן והחכם הזה עומד לצידנו, אנחנו לא נפסיד.‬
‫אבל אם כבר מדברים על הפסדים... תודה על המעבר החלק, פרנק.‬
‫לא היינו מגיעים עד כאן‬
‫לולא כמה מצרכי מזון אמיצים הקריבו את חייהם.‬
‫הבה נרכין ראש, אם יש לכם ראש, לדקת דומייה.‬
‫לוואש!‬
‫טוב. זה מספיק. זו הייתה דקה.‬
‫היינו בדממה. בואו לא נשקע בזה. זו לא השואה, כן?‬
‫נעבור למשהו משמח יותר. בבקשה.‬
‫טוב. בטח.‬
‫זו, כפי שכולכם יודעים למרבה הצער,‬
‫שן אדם.‬
‫בעבר היא הייתה סמל לדיכוי, בעזרתה טרפו בנו.‬
‫ועכשיו היא סמל לניצחון על מי שהיו המדכאים שלנו!‬
‫- אז הרימו שן גבוה! - כן!‬
‫מי שיש לו שן, שירים אותה. אם אין לכם שן, פשוט תעמדו.‬
‫אני מת על דברים כאלה. תנו לי...‬
‫ככה ייראו חיינו מכאן ואילך.‬
‫כולנו נעשה מה שיתחשק לנו‬
‫ונחיה בהרמוניה מושלמת!‬
‫אני משפריץ.‬
‫החור הלא נכון. החור הלא נכון.‬
‫בדיוק.‬
‫תודה. הבא בתור.‬
‫טוב, תקשיבי, אם לומר את האמת, חששתי שעשיתי לנו מזל רע‬
‫קודם, כשאמרתי שחיינו יהיו מושלמים,‬
‫אבל נראה שהם באמת יהיו כאלה.‬
‫פרנק, זו הפעם הראשונה‬
‫שאנחנו לא עומדים בפני איום קיומי.‬
‫ואנחנו יכולים להתרכז זה בזה באופן מוחלט.‬
‫אני לא מצליחה לחשוב על דרך מתוקה יותר להתחיל את הפרק החדש בחיינו.‬
‫חוללנו מהפכה ויצרנו את המצב הזה.‬
‫- זו תולדה של מעשינו. - נכון. כאילו אלה הילדים שלנו.‬
‫ועכשיו הילדים שלנו מזדיינים זה עם זה.‬
‫לא כולם מזדיינים זה עם זה.‬
‫היי, בארי, אתה בסדר? בקושי זיינת את הארוחה שלך.‬
‫נראה לי שרק אסתכל בינתיים, אבל תמשיכו בשלכם.‬
‫אני אסתכל עליכם. פרנק, אני יודע שאתה נהנה מזה.‬
‫קדימה. כולם נכנסים לזה.‬
‫תראו איך שמן ומים מתערבלים.‬
‫לא חשבתי שאראה את זה.‬
‫תראה. הם כמו שוקולד וחמאת בוטנים.‬
‫כן, תסתכל איך מכניסים לפלפלים האלה.‬
‫- לא כמו שמכניסים לסמי. - תזיינו אותי עד אובדן חושים.‬
‫ברצינות, תזיינו אותי עד שאפסיק להרגיש או לחשוב.‬
‫לא. אני מרגיש עוד משהו חוץ מהתקיעות.‬
‫שמישהו חדש יצטרף, בבקשה.‬
‫כן. הוא באמת נראה מאושר למדי.‬
‫הוא שינה את חייו לחלוטין ובמהירות הבזק. כל הכבוד לו.‬
‫אנחנו יודעים שקשה לך להתמודד עם שוך להט הקרבות,‬
‫אבל תן לזה זמן. אתה תסתגל.‬
‫אנחנו נעזור לך. לכל אורך הדרך. בשביל זה יש חברים.‬
‫אולי אתה צודק. טוב להיות בין חברים.‬
‫בהחלט, חזור והדגש.‬
‫- טוב להיות בין חברים. - אז הנה.‬
‫רק נשיקה עדינה. תמשיכו. תתנשקו שוב.‬
‫תפתחו את הפה.‬
‫טוב, הפעם על הגוף, בדיוק שם.‬
‫כן, קדימה. תראו זה לזה עד כמה החברות ביניכם חשובה.‬
‫אין מקום שהוא מחוץ לתחום בין חברים.‬
‫תדעו שמיטוט מערכת האמונות שלנו‬
‫והקמתה מהיסוד של חברה חדשה,‬
‫אם לומר את האמת, ממש מחרמנות אותי כרגע.‬
‫- אלוהים. מותק, תגידי לי שאני אורגני. - אתה אורגני.‬
‫זה נהדר. מה זה?‬
‫אני נמסה!‬
‫גם אני. זה לוהט. כן.‬
‫שאני אמות!‬
‫תקשיבו לזה. כולם מביאים בטירוף בדיוק כמונו.‬
‫זה מה שאני אוהב לשמוע.‬
‫אני לא מרגישה את הפרצוף שלי!‬
‫אני רוצה את מה שהיא קיבלה.‬
‫אחי מת!‬
‫מה? טוב, אני לגמרי בקטע הקינקי, אבל מה הפטיש הזה?‬
‫תפסיקו כבר להזדיין. כולם מתים בכל מקום.‬
‫יש חור בראש של אחי!‬
‫מה קורה פה?‬
‫זה לא טוב.‬
‫התקרה דולפת!‬
‫לא!‬
‫- את בסדר? - כן. עדיין יבשה.‬
‫- תראו שם. - הגגון. תרוצו לגגון.‬
‫כן, קדימה!‬
‫תרוצו בצורה מאורגנת! נראה לי שגרמנו למנוסת בהלה.‬
‫- כולם לתפוס מחסה! - תרוצו!‬
‫חברים, מפה. אחריי.‬
‫סמי!‬
‫לא ככה.‬
‫נגן עליך, קטנצ'יק.‬
‫- תודה. - אין בעיה.‬
‫תמשיכו לרוץ. כמעט הגענו.‬
‫מה הצליל הזה?‬
‫לא! לעזאזל, תרוצי! קדימה!‬
‫את בסדר? הכול בסדר?‬
‫סוזן, אן, קונדוליזה! קונדוליזה!‬
‫לנטוש את הקלח!‬
‫שמישהו יעזור לי. אני תקועה!‬
‫תודה. תודה!‬
‫לא. תודה לך, אורז דביק. אני מת על הדברים האלה.‬
‫תפוז מנוול!‬
‫- לא! ג'רלד! - אלוהים, הפרצוף שלו.‬
‫אלוהים! הוא נמעך לריבה!‬
‫אלוהים!‬
‫הצילו!‬
‫זה מסוכן כל כך. לסיפון הצ'יפס!‬
‫בארי, מה אתה עושה?‬
‫- אנחנו מצליחים, צ'יפס. אנחנו מצליחים. - באמת? אלוהים!‬
‫אני נופלת לגיהינום, חברים.‬
‫זה הסוף!‬
‫עם גמישות רבה מגיעה אחריות רבה.‬
‫זה גאם!‬
‫רוצו, טיפשים!‬
‫לא!‬
‫אאוץ'.‬
‫גאם, לא!‬
‫- פרנק! - תפסתי אותך!‬
‫לא.‬
‫נמתחת יותר מדי.‬
‫לא, נמתחתי די הצורך‬
‫כדי להציל את חבריי מצרכי המזון.‬
‫אתה תהיה בסדר. אתה תתגבר.‬
‫אנחנו מסתכלים על אותה החתיכה מגאם?‬
‫ברנדה צודקת.‬
‫מחזור חיי הגיע אל סיומו הלא טבעי.‬
‫מה נעשה בלעדיך?‬
‫כלומר, בזכותך הגענו עד הלום.‬
‫אין לנו מושג איך הדברים עובדים. אנחנו לא יודעים כלום.‬
‫הידע הוא לא הדבר הכי חשוב בחיים, פרנק.‬
‫הדבר הכי חשוב בחיים הוא...‬
‫הוא מה? מה הדבר הכי חשוב?‬
‫גאם!‬
‫פרנק, הוא מת. רואה?‬
‫מה... לא. היא יצאה שוב. תחזרי פנימה.‬
‫טוב, אצטרך להכניס אותה בכוח. רואה? איכס.‬
‫לא. לא!‬
‫איך זה קרה מהר כל כך? רק הרגע חגגנו.‬
‫אלוהים. טוניק. איבדתי אותך.‬
‫לפחות עדיין נותר... לא!‬
‫- מאהבים מתים בכל מקום. - איפה הבקר?‬
‫היי. תירגע. הכול בסדר. נמצא את הבקר שלך. מה שמו?‬
‫ולינגטון!‬
‫חסרות פה כמה אומצות, אז התחדשו בי העוצמות.‬
‫לא הרגשתי חי כל כך מאז שהאנשימים היו... בחיים.‬
‫יש מצרכי מזון שזקוקים לעזרה.‬
‫אעמוד בראש צוות החיפוש וההצלה. אתם באים?‬
‫חבר'ה? טוב, אני רואה שאתם עדיין מעכלים את העניין.‬
‫אחזור אליכם.‬
‫- זה נגמר? - שפשוט נתאבד?‬
‫- מה זה היה? - זה יקרה שוב?‬
‫- מה נעשה? - טוב.‬
‫שכולם יירגעו. אנחנו נענה על הכול.‬
‫- בבקשה, פרנק. - מה? טוב. קודם כול...‬
‫כן, אנחנו מבינים שיש לכם הרבה שאלות.‬
‫ואנחנו בוחנים את כולן,‬
‫ונחזור אליכם עם כל התשובות שאתם רוצים.‬
‫תחזרו אלינו? הם לא יודעים כלום. הם מפברקים. זה סתם אלתור גרוע.‬
‫אנחנו לא יודעים מה קרה, אבל מה שאנחנו כן יודעים זה...‬
‫- בלי פניקה. - מישהו אמר "פניקה"? אני ממש נלחץ!‬
‫יודעים מה? שיזדיינו!‬
‫אני חוזר לסופר שופוול. שם היינו בטוחים. מי בא איתי?‬
‫חבר'ה! בבקשה, אל תלכו.‬
‫אתם חוזרים אחורה. מה לגבי פודטופיה?‬
‫- פודטופיה לא קיימת. - סמי, אל תגיד דברים כאלה.‬
‫באמת? זה נראה לכם כמו גן עדן?‬
‫תסתכלו סביבכם. יש פה מלונים עיוורים ודלועים מרוסקים.‬
‫אתם רוצים לומר לי שהמהפכה שווה את זה?‬
‫אין מצב. אין מצב, אחי.‬
‫עכשיו, אם תסלחו לי,‬
‫אני חוזר אל סלסילת הבייגלים שממנה באתי.‬
‫החנות בפירוש מתפוררת.‬
‫אז מה? זה עדיין טוב יותר ממה שקורה שם.‬
‫תקשיב, תוותר, נקניקון.‬
‫עד שתוכל להסביר למה המים דולפים שם מהתקרה,‬
‫אני אשב פה יבש ויפה.‬
‫- זה דפוק כל כך. - נכון.‬
‫ואנחנו נצטרך לפתור הכול.‬
‫לכן זה אפילו עוד יותר דפוק. הלוואי שגאם היה איתנו.‬
‫היי, פרנק.‬
‫מה נראה לך שגאם רצה לומר לפני שהוא מת?‬
‫מה חשוב יותר מידע?‬
‫אולי הוא רצה לומר, "להיות נאמנים לעצמנו"?‬
‫חשוב מאוד להיות נאמנים לעצמנו,‬
‫אבל לא בטוח שזה נשמע כמו גאם.‬
‫טוב. אולי "להיות נאמנים לעצמנו"?‬
‫בכנות, זה נשמע בדיוק כמו גאם, אבל זה עדיין לא נשמע כמו "גאם טיפוסי".‬
‫לעזאזל. האירוניה.‬
‫אילו ידענו יותר, היינו פותרים את החידה הטיפשית.‬
‫לו רק השארנו את אחד השמוקים האלה בחיים,‬
‫אולי היינו מוציאים ממנו במכות כמה תשובות, נכון?‬
‫פרנק, אתה קולט שהמצב דפוק כל כך,‬
‫שאנחנו מייחלים שהיה לנו אנשימי?‬
‫לא!‬
‫שקט.‬
‫- היי, זו הנעל שלי. - יש לך בעיות גדולות מזו עכשיו, מותק.‬
‫- אני גוסס. - אלוהים.‬
‫- כבר איבדת הרבה ריבה. - תעזור לי.‬
‫בוא נראה עם מה אנחנו מתמודדים.‬
‫מה נסגר? אל תנסה לדבר.‬
‫פשוט תירגע. תשמור על האנרגייה.‬
‫תמשיך ללחוץ על הפצע, טוב? אתה לא...‬
‫מה, לעזאזל? איפה כולם, לכל הרוחות?‬
‫אנשימי.‬
‫תרגום כתוביות: עדיאלה דיוויס‬
‫בקרת כתוביות דניאלה מגדל‬