Var hälsade.
Jag är sorbitol, maltitol, xylitol, mannitol,
kalciumkarbonat, sojalecitin, vegetabilisk triglycerid och talk.
Men för ändamålsenlighetens skull, kan ni kalla mig Gummit.
Livet. Det började med en rejäl smäll.
Otaliga galaxer blåstes upp till existens.
Ungefär 13,8 miljarder år senare, uppstod två primära arter.
Homo sapiens and Cibus erectus.
Även kända som människan och maten.
Den förstnämnda slukar den senare för överlevnad.
Maten levde i lycklig ovetskap om sin ätbarhet
tills en orädd korv fick reda på den obekväma sanningen.
Beväpnad med denna nya kunskap,
hans sanna kärlek, hans bästa vänner
och viktigast av allt, badsalt,
ett kraftfullt narkotikum
som bryter ner de interdimensionella väggarna
mellan de två arterna, slog maten tillbaka.
Ärtrören, nu!
Maten lever. Jag upprepar, maten lever.
Stanna hemma. Lås kylskåpen.
Utrusta er med flasköppnare, korkskruvar...
Bröd. Bygg upp en linje med jästmotstånd!
Skottar. Ut på hal is.
Inled Operation Ökenstorm.
-Var är Sammy? -Med Lavashs lik.
Fortfarande?
Jag kommer aldrig att lämna dig. Jag överger dig aldrig, min älskade.
Han har burit på honom hela tiden.
Det är ju... Det är lite sött.
Egentligen inte. Liket har börjat lukta illa.
Barry, rapportera antalet humisar.
-Bara en. -Ja!
Släpp inte ut fyllningen än, Twink.
Titta på alla matfläckar överallt. Hur mycket mer kan han få i sig?
Inga problem. Jag vet hur man besegrar den här humisen.
Han har sänkt ett helt flak så där.
Skicka in sista pastan.
Få lite al dente!
-Var fan fick han det ifrån? -Som sagt.
-Har vi några sakebomber kvar? -Nej.
Jägers?
Vi kan inte offra mera mat nu.
Vi började det hela. Då ska vi avsluta det hela.
Sammy, dags för sista ställningen. Upp på fötterna.
Uppfattat. Nu kör vi, Lavash.
Du, kanske han kan stå över den här. Han ser lite trött och död ut...
Brenda, jag vet inte om vi fixar den här.
-Så jag vill bara säga... -Stoppa där, Frank Frankfurter.
Vi fixar det.
För vi har något som den där eländiga humisen inte har.
-Vad? -Varandra.
Där är han. Den jäveln som dödade min Lavash.
Hej du. Minns du honom? Minns du att du dödade honom, din jävel?
Inte riktigt, nej.
-Nu! -Varför är de här sakerna så blöta?
Du vrider av mina jävla bröst!
Välkommen till Mattopia!
Mattopia!
Jag talar för alla här när jag säger jävla humisar!
-Ja! Fan ta dem! -Fan ta dem!
De dikterade våra liv för länge. Höll oss fångna på sina stormarknader.
-Delade upp oss med gångar och hyllor. -Tuggade sönder oss i sina munnar.
Sedan klämde de ut oss ur sina stinkande rumpor.
Vi är fria. Vi är jämlika.
-Från den mest välgödda, feta kalkonen... -Ja.
...till de minsta risgrynen. Titta på de här killarna!
Älskade Frank!
-En mat. -En kärlek!
-Ja! -Ja!
Barry!
Jag älskar dig, Barry
Nåväl, kriget är över.
Många av er är bekymrade över vad som kommer härnäst.
Ni kommer aldrig att känna adrenalinet rusa igen,
eller spänningen och syftet
och att allt kommer att blekna i jämförelse med krigets spänning.
Och?
Det var allt jag hade tänkt säga.
Okej. Vad sägs om en uppdatering från Gummit?
Revolutionen sprider sig.
Med hjälp av Fibonaccis teorem och Moores lag
har jag beräknat vår expansionshastighet och kan officiellt meddela
att mat nu är den dominerande arten på planeten jorden.
Smartaste maten i livet.
Så länge detta lilla smartskåp är på vår sida kan vi inte förlora.
På tal om förluster... Tack för en fin åsnebrygga, Frank.
... vi skulle inte vara här
utan all modig mat som offrade sina liv.
Böj era huvuden, ni som har ett, för en tyst minut.
Lavash!
Okej. Det räcker. Nu har det gått en minut.
Vi var tysta. Det är ju inte Förintelsen eller?
Nu gör vi något upplyftande. Snälla.
Okej. Visst.
Detta är, som ni mycket väl vet,
en mänsklig tand.
En gång en symbol för ett förtryck som brukade sluka oss.
Nu är de en symbol för triumf över våra tidigare förtryckare!
-Så höj tanden högt! -Ja!
Lyft dem, ni som har en. Övriga, bara stå där.
Jag kan inte få nog av de där. Ge mig, ge mig.
Så här kommer livet att bli från och med nu.
Vi får alla göra precis vad vi vill
och leva i perfekt harmoni!
Jag kommer.
Fel hål.
Där satt den.
Tack. Nästa.
Helt ärligt så trodde jag att det sket sig
när jag pratade om våra perfekta liv
men det verkar faktiskt bli så.
Frank, för första gången
finns det inga större existentiella hot.
Och vi kan koncentrera oss fullt ut på varandra.
Jag kan inte tänka mig en sötare början på våra nya liv.
Vi startade en revolution och fick detta att hända.
-Vi födde det här. -Jag vet. Det är som att de är våra barn.
Och nu knullar våra barn med varandra.
Inte alla.
Mår du bra Barry? Du knullade knappt din middag.
Jag tänkte se på lite, men kör på ni bara.
Jag kan se på er. Jag vet att du gillar det, Frank.
Kom igen. Alla går in för det.
Kolla, Oljan och Vattnet blandas.
Det trodde man aldrig.
Se. Som choklad och jordnötssmör.
Kolla där. Paprikorna blir fyllda.
-Inte så fylld som Sammy. -Knulla skiten ur mig.
Knulla mig tills jag bokstavligen inte kan tänka eller känna längre.
Nej, jag känner mig uppriven.
Kan nästa hoppa in, tack.
Ja, han ser ganska glad ut.
Hans liv vände verkligen otroligt snabbt. Bra för honom.
Vi vet att det är svårt att komma ner från stridens hetta,
men ge det tid. Du vänjer dig.
Vi hjälper dig. Det är vad vänner är till för.
Du har nog rätt. Det är bra att ha vänner.
Säg det gärna igen.
-Det är bra att ha vänner. -Så där ja.
En liten, liten pick. Fortsätt. Kyss varandra igen.
Du kan öppna munnen.
Okej, nu på kropparna, precis där.
Ja, kom igen. Visa varandra vad vänskap betyder.
Alla platser är tillåtna för vänner.
Du vet, riva ner hela vårt trossystem,
starta ett nytt samhälle, gör mig
om jag ska vara ärlig, så jävla kåt just nu.
-Gud. Älskling, säg att jag är ekologisk. -Du är ekologisk.
Det lät gulligt. Vad är det?
Jag smälter!
Jag med. Det här är så hett. Ja.
Vad fan?
Lyssna. Alla kör lika hårt som oss.
Det är vad jag vill höra.
Jag kan inte känna mitt ansikte!
Jag tar samma som hon.
Min bror är död!
Vad? Okej, jag gillar kinky, men vad är det för fetisch?
Herregud! Sluta knulla hör ni. Alla dör överallt.
Det är ett hål i min brors huvud.
Vad händer?
Det där är inte bra.
Taket läcker!
Nej!
-Mår du bra? -Jadå, fortfarande torr.
-Där borta. -Ställ er under markisen!
-Sök skydd allesammans! -Ja!
Rör er organiserat! Nej, jag tror vi skapade panik.
-Sök skydd allesammans! -Kom igen.
Den här vägen, alla. Följ mig.
Sammy!
Inte så här.
Jag har dig lillen.
-Tack. -Ingen orsak.
Spring. Vi är snart framme.
Vad var det för ljud?
Brenda, kom! Ja, kom igen. Skjut på. Flytta på er. Kom igen!
Är du okej? Mår du bra?
Susan, Anne, Condoleezza!
Överge kolven!
Hjälp mig någon. Jag sitter fast!
Tack. Tack!
Nej. Tack till dig klibbiga risgryn. Jag älskar såna här.
Din orange jävel!
-Nej! Gerald! -Gud, hans ansikte.
Gud! Han blev mos.
Herregud!
Hjälp!
Det här är livsfarligt. Chips o hoj!
Barry, vad gör du?
-Vi klarar det, Chips. Vi klarar det. -Gör vi?
Jag faller ner i helvetet.
Detta är slutet!
Med stor elasticitet följer ett stort ansvar.
Det är Gummit!
Spring, era dårar.
Nej!
Oj då.
Gummit, nej!
-Frank! -Jag fick dig!
Nej.
Du blev för tunn.
Nej, jag tänjde ut mig precis lagom tunt
för att rädda min medmat.
Du kommer att bli bra. Du kommer att klara dig.
Är det här verkligen samma tuggummi?
Brenda har rätt.
Min livscykel har nått sitt onaturliga slut.
Vad ska vi göra utan dig?
Utan dig hade vi inte kommit så här långt.
Vi vet inte hur skiten fungerar. Vi vet ingenting.
Det viktigaste i livet är inte kunskap, Frank.
Det viktigaste i livet är...
Är vad? Vad är det viktigaste?
Gummit!
Frank, han är borta. Ser du inte?
Vad... Nej. Den kom ut igen. In med dig.
Jag får ta i med hårdhandskarna. Äckligt.
Nej.
Hur gick det här så snabbt? Vi firade just.
Herregud. Tonic. Jag har förlorat dig.
Jag har åtminstone fortfarande... Nej!
-Döda älskare överallt. -Var är biffen?
Hej. Lugna dig. Vi hittar din biff. Vad heter han?
Wellington!
Några biffar saknas, så nu ska musklerna spännas.
Jag har inte varit så här levande sedan humisarna levde.
Maten behöver hjälp.
Jag ska börja söka och rädda. Kommer ni med?
Hallå? Okej, jag ser att ni två processar ännu.
Jag återkommer.
-Det är över? -Ska vi ta livet av oss?
Kommer det att hända igen?
-Vad ska vi göra? -Okej.
Om alla bara lugnar ner sig så kommer vi att svara på allt.
-Varsågod, Frank. -Vad? Okej. Först och främst...
Ja, vi förstår att ni har många frågor.
Och vi ska kolla upp dem
och vi kommer att fortsätta försöka hitta svar på dem alla.
Fortsätta försöka? De vet ingenting. De svamlar. De bara improviserar.
Vi vet inte vad som hände, men vad vi vet är detta.
-Ingen panik. -Sade någon panik? Jag flippar ut!
Vet du vad? Fan!
Jag går tillbaka till Shopwell's. Där var man trygg. Vem följer med?
Snälla, gör inte det här.
Det här är ett steg tillbaka. Mattopia då?
-Det finns inget Mattopia. -Sammy, säg inte så.
Verkligen? Liknar detta ett paradis?
Se dig omkring. Du åstadkom blinda meloner och krossade pumpor.
Säger du att revolutionen var värt det?
Aldrig. Nej du, vännen.
Om du ursäktar mig,
så tänker jag gå tillbaka till min bagelkorg.
Affären faller bokstavligen samman.
Än sen då? Fortfarande bättre än där ute.
Ge dig, din skitkorv,
tills du kan förklara vattenläckan i det där jävla taket.
Här är det torrt och varmt.
-Fy fan. -Jag vet.
Och det är vi som får fixa det.
De gör det ännu jävligare. Om ändå Gummit varit här.
Du, Frank.
Vad var det Gummit försökte säga, innan han dog?
Vad är viktigare än kunskap?
Kanske: "Ta det som det kommer."
Det är mycket viktigt,
men det låter inte som Gummit.
Kanske "Ta det som det kommer"?
Det låter ärligt talat precis som Gummit, men inte särskilt gummiaktigt.
Helvete. Ironi.
Om vi hade kunskapen skulle vi kunna knäcka gåtan.
Om vi hade hållit en av de här idioterna vid liv
hade vi kanske kunnat tvinga fram en del svar.
Frank, det är för jävligt men
önskar vi att vi hade en humis?
Nej!
Håll käft.
-Hallå, det där är min sko. -Du har annat att tänka på just nu.
-Jag dör. -Herregud.
-Du förlorar mycket gelé. -Hjälp.
Då ska vi se vad vi kan göra.
För fan? Försök inte prata.
Ta det bara lugnt. Spara på energin.
Håll bara tryck på såret.
Vad i helvete? Var fan är alla?
En humis.
Undertexter: Owe Laine
Kreativ ledare Gabriella Ekbom