Viandalàndia!
LA FESTA DE LES SALSITXES: VIANDALÀNDIA
BIG KAHUNA HAMBURGUESERIA
Una dent per cap.
Benvingudes a l'spa d'en Julius. Una mica d'aigua de cogombre per la cara?
M'encantaria.
Voteu a en Julius.
Gaudiu dels massatges.
Tranquil·la, t'ajudarem a eliminar les arrugues.
Vota a en Julius.
Més fort. Si vols una dent, m'has de deixar ben tendre.
Perdó. No he parat en tot el dia. Em fan mal les mans.
És horrible quan et donen conversa.
-Oueta! Oueta! -Hola, filletes.
La mama ha de seure una estona.
Oueta, fas cara d'esgotada, nena.
Sé que la vida no sempre és fàcil, però estic cuita.
Mira'm als ulls. T'ho diré clara-ment:
estàs ajudant la teva família amb un parell d'ous.
Un dia, guanyaràs prou diners per comprar una bona nevera.
Però ara no és moment de trencar-se. Has de mirar la part positiva.
Clara, tens raó. T'estimo.
Hora de continuar.
He de marxar. A l'altra feina em tenen fregida amb la puntualitat.
La direcció ha observat que es fan massa pauses pel cafè.
Com a conseqüència, tots els cafès queden suspesos sense sou.
Ningú s'ha ofert a conduir el toro.
Us recordem que no és el que us penseu.
Si feu servir maquinària pesant,
assumiu el risc de pelades, forats…
Ajuda!
-Mare meva! -M'està pelant viu!
Ja et tinc.
Et pelaran.
Merda. Ara he de trobar dos substituts.
Tu, contractat.
No, sisplau, Sr. Salsa Barbacoa. Encara puc treballar.
Si no faig complir les normes, en Julius em substituirà a mi.
Si que arribes aviat. Què passa? Et fa malet la panxolina?
Ho heu sentit? Oueta! Clara!
No!
No! Tota la meva família! Són morts. Són tots morts!
Els seus cossos dèbils els fallen
i resten allà, en un toll de rovells, closques i vísceres propis.
Mai sentirien la fresca abraçada de la refrigeració.
Només el cop fred de la mort.
Gràcies, Veiner Hotzdog,
per mostrar-nos un cop més una història real
increïblement depriment però innegablement captivadora.
M'endinsaria en les bilioses profunditats de l'estómac humà
per capturar la dura realitat de la nostra existència.
M'embarga una joia immensa, gairebé eròtica,
i una tristesa indescriptible.
Déu-n'hi-do! I, ara, la nostra història principal.
Ahir, la divisió entre els aliments sobre qui ha de manar a Viandalàndia
va acabar en un rebombori impressionant que anomeno "La competició pel lideratge".
Connectem amb el carrer Major, on el Frank i la Brenda estan a punt…
Et dius Sammy Bagel Júnior?
No, soc en John Pastrami Sènior. Cony, esclar que soc el Sammy Bagel.
-Emmanilleu-lo. -Vens amb mi.
Tranquil. Què collons he fet?
Em vas apallissar i em vas robar les pantalles de tele!
Ah, això.
Hola, amics aliments!
Miro el públic i veig massa llet que es talla,
massa enciams que es panseixen, massa menjar congelat que es descongela…
El nostre pla de Quotes portarà tots aquests aliments
fins a les neveres que tant necessiten.
Com a viandes, tenim la responsabilitat d'ajudar-nos mútuament.
Però a alguns aliments, com ara la taronja Julius,
els importa més ajudar-se ells mateixos.
Però, escolteu, nosaltres som molts més que ells.
I, si treballem units, res no ens podrà aturar.
S'ha acabat el bròquil. Aquest míting s'ha descontrolat.
Què? No és veritat. Només expliquem el nostre missatge.
S'ha acabat. Us tancarem la boca.
Què cony feu? El grup d'acció no es va crear per això.
Això és cosa teva, oi?
Frank, que hagis vist que els donava dents
i feien exactament el que els deia no vol dir que els controli.
-Cap allà. -Sí, senyor.
Soc una fruita molt rica. No pretenc amagar-ho.
Porto molars a les soles de les sabates. Ho veieu?
Com molen!
En Frank i la Brenda em volen prendre les dents.
Però, si us ho penseu bé, les meves dents són les vostres.
Les faig servir per donar feina a gairebé tothom.
Cada dia creo nous llocs de feina.
Si he de complir les Quotes, us hauré d'acomiadar.
I hauré d'apujar els lloguers i inflar el preu dels cotxes.
Jo no ho vull fer, tot això. El que vull fer és donar-vos més dents.
I l'orgull d'haver-vos-les guanyat. Però ells no em deixaran.
No és cert.
Vols parar d'inventar-te parides?
Si els escolliu a ells, els preus pujaran.
Us acomiadaran.
Us quedareu sense casa.
Us ho asseguro.
Hòstia. Ens ha segrestat el míting i ha posat tothom en contra nostra.
Tranquil, la història ens dona la raó.
Potser no controlem el grup d'acció,
però ens queda el Tribunal Alimentari.
El pròxim cas és Cereals de Canyella contra Samuel Bagel Júnior,
presideix la magistrada Remolaska.
D'acord, anem al gra.
El gra ja ha vingut cap a mi.
Ordre! Ordre!
Au, va, Sammy. Això és seriós.
-L'hauríem d'ajudar? -No podem tenir favoritismes.
Les normes han de ser iguals per tots.
Sr. Bagel, entenc que les bromes són el seu mecanisme de defensa,
però al tribunal alimentari no serveixen com a defensa legal.
-Quina és la seva defensa real? -A veure, miri.
Apallissar el Cereals i quedar-me la botiga no va estar bé,
però actuar davant la pantalla és tot el que tinc.
Sense això…
No vull ni pensar què seria de mi sense això.
Aquesta és la seva defensa? De debò?
D'acord, doncs el cas està bastant clar.
Dicto que la botiga d'electrònica pertany a…
…Sammy Bagel Júnior. Cas tancat.
Dents, dents. Com m'agraden les dents!
En Julius un altre cop.
Ha sucat la Remolaska, la més íntegra.
El sistema s'està podrint com una poma vella.
Aquí no. Els aliments ens miren. Somriu i saluda.
-Segur que és recent? -És recent, Te Gelat.
Ara mateix, em tremola tot, hòstia.
Respecto el teu instint, però ara mateix això m'importa una merda.
-Necessito proves clares, tio. -Fixa't en el que et dic.
Abans del festival, li vaig tallar un dit del peu.
Aquesta petjada també té quatre dits.
La qüestió és: "Els humanets tenen cinc dits, oi?"
Això t'interessarà, Barry.
No pot ser. Amb això vaig lligar l'humanet.
No ho devies estrènyer prou.
És impossible que s'hagi alliberat ell solet.
-Creus que el van ajudar? -No dic que no.
Quin menjar voldria parlar amb un humanet? I menys encara rescatar-lo?
Què hi guanyarien?
Sigui el que sigui, deu ser prou important per decebre la gent del seu voltant,
sobretot els més íntims.
Se'ns està escapant de les mans.
En Julius ens guanyarà i sempre viurem així.
Els rics manant els pobres. Què fem?
No ho sé. Hòstia! Quina puta merda!
-Per què se'ns corrompen totes les idees? -Perquè són humanes.
Sí, us sento des d'aquí. La casa de l'arbre no té porta.
Hi havia delictes i vau crear la policia i el tribunal.
I ara els ha corromput un polític que volia ser president.
Com?
Les vostres "Quotes" són impostos.
Un tema conflictiu entre els humans. Normal que no ho acceptin.
Hem creat merda humana?
Més concretament, merda humana capitalista occidental dels EUA.
Us puc resultar útil.
Resulta que aliments i humans s'assemblen més del que sembla.
-Què dius? Som molt diferents. -Un humà diria el mateix.
-No és cert. -Sí que ho és.
És el que em responia la gent quan ens comparava:
que jo era desastre, un tros de ruc normal i corrent…
Però sé coses.
No cal haver escrit House of Cards
per saber que la política va de diners.
Només cal haver-la vist.
Jo vaig veure dues temporades i mitja.
Però no patiu,
la vaig deixar de veure just després que explotés el cas Spacey.
De què cony parles?
No necessitem que ens ajudis. La cosa és clara:
si els que ens donen suport lliuren el que els sobra,
ni que sigui una dent, ja està.
Els humans crearien un sistema tan bo, ruc de dues potes?
Sí, es diu recaptació de fons i només funciona si hi ha rics.
El problema és que no teniu seguidors rics.
Aquest paio té unes 20 dents ben maques. Les hi arrenquem?
No, no! En necessiteu moltes més.
Per què no les agafeu dels aliments rics?
No pensem robar.
Robar va contra la nostra pròpia norma.
Exacte. A més, seria molt difícil.
Les guarda en carmanyoles.
Ara m'has fet pensar en la saga Fast & Furious.
Què és això?
Una de les fites claus de la història del cinema i la humanitat.
En el clímax de la cinquena pel·li,
roben una caixa lligant-la a un cotxe i…
No, de cap manera. Ens presentem a les eleccions.
Hem de predicar amb l'exemple.
No és un mal exemple si ningú ho descobreix.
És la bellesa dels exemples.
Frank, no ho farem. Si guanyem, ha de ser honestament.
D'acord, ho farem honestament.
Què coi ha passat?
Mazel tov per la gran victòria.
Però si era totalment culpable.
La magistrada Remolaska és una ximpleta.
Com pot ser que hagi dictat que les pantalles són meves?
Tècnicament, jo l'he sucada. Les pantalles són meves.
La bona notícia és que vull que t'hi quedis tu.
-A veure, llavors podré… -Seguir fent el que t'agrada.
-…en exclusiva al meu xou: Discussions. -Sammy. Sammy. Sammy.
No puc, de debò.
No sé com t'ho podré arribar a pagar, però aquí tens un avançament.
Molt bonic tot això, però se m'acudeixen altres maneres.
No ens mossegueu.
Se'ns trenca l'esquena i morim.
És genial aquest tio, oi?
Saps què? El van rescatar de la bossa d'una àvia humaneta morta.
I mira-te'l ara: sobre un escenari vivint la vida.
Sí. Hem guanyat alguna dent?
Les necessàries per pagar l'actuació.
I no hem ni començat la subhasta.
El primer i únic article a subhasta és un Candy Warhol original.
Que això tingui èxit depèn d'aquesta peça.
Comencem per una dent. Una dent? He sentit una dent?
Sento una dent? Per aquí? Per allà? La Mantega? Vinga, Mantega-Mantega!
No et desfàs d'una dent? Següent. Tu, Xirivia.
He sentit crepitar? Hi ha una mà alçada?
-M'estava rascant el cul. -Ningú?
I tu, Canyella? T'agrada animar els plats, no? No.
I en Candy Warhol fa cara de destrossat.
La cosa no va bé. A la una, a les dues, a la merda!
La pintura se la queda ningú per res!
Voteu a en Julius.
Són 11 dents més de les que teníem.
Amb això gairebé, segurament, ompliríem mig got.
Sí, un got petit.
Voteu a en Julius.
En Julius paga els aliments per portar adhesius seus.
Vota a en Julius. És taronja.
-Com podem competir amb això? -Frank, tinc una idea.
Anirem porta per porta a explicar-nos.
Si ens separem, abastarem més.
Esclar, tens raó. Abastarem… set, dues, una…
El doble de portes!
Voteu a en Julius.
Un estudi recent esmenta que 10 de cada 10 aliments no volen viure.
Aquesta és la Viandalàndia d'en Frank i la Brenda.
No us van poder protegir de la pluja. No us van poder protegir de l'ocell.
Ara, no us poden protegir d'ells mateixos.
Quotes? Què vol dir? Com es posarà en pràctica?
Us volen prendre les dents que tant us ha costat de guanyar.
Jo no us vull prendre les dents.
Jo us vull donar dents contractant-vos a les meves exitoses empreses.
I no soc l'únic que ho diu.
Suposo que em coneixeu.
Soc una celebritat local i un artista complet de fama mundial.
Però, gràcies a en Julius, tinc aquesta plataforma i un micròfon.
Què m'han donat en Frank i la Brenda?
I a tu?
Em dic Sammy i dono suport a aquesta taronja.
Patrocinat per la Fundació de Viandes per en Julius.
Que bé.
Què cony fas, Sammy? Com has pogut?
Em sap greu, Frank. M'han untat.
FORMATGE D'UNTAR
M'han untat. No tenia elecció.
En Julius em va dir que fes l'anunci si volia sortir a les pantalles.
O sigui que sí que tenies elecció. Podies escollir. Talla el rotllo.
En Sammy no podia escollir, però ara sí que pot.
-Tria'n un. El que vulguis. -Que ben parits.
Si en Frank no et tracta bé,
tens tot d'aliments fent cua per ser amics teus.
Quins amics tan atractius. Ho veus, Frank?
No para de fer-me la pilota i de donar-me tot el que vull.
Soc incapaç de parar-ho.
Vull el Corvette vermell i els Flocs de Civada.
Bona elecció.
Dona-li gas!
En dic "oferta i mana":
ofereixo dents als aliments i, després, els mano el que vull.
No t'enfadis amb mi. Enfada't perquè no se t'ha acudit abans.
Com collons competirem amb ell?
On coi t'has ficat, Frank?
Hola, Frank.
Menjar. Per llepar-te'n els dits.
Què he de fer per ser com els de Fast & Furious?
M'estava enrotllant amb un préssec molt suculent
i quan em dirigeixo a les parts baixes… Tio, no hi havia matoll.
Creus que m'interessa aquesta història?
-Ei! -És una patata?
Voleu veure com corro que me les pelo?
Sí, és una patata.
Atrapeu-lo!
Hòstia!
Aquesta cosa no és fàcil de conduir.
Hòstia, Frank. Per què havies de crear aquest coi de policia?
Atenció: s'està produint un furt de dents.
Necessitem reforços. La mare del Tano. És de mentida.
Hòstia! No!
Sí, senyor!
Vaig porta per porta demanant col·laboració…
Em sap greu. És que just ara estàvem follant.
Sé que en trames alguna, Frank. On t'amagues?
Que us bombin!
No! Merda!
Estic sequíssima.
Si no vols acabar com jo, no prenguis el sol.
D'acord, iaia.
Hòstia!
No, no, no!
Mare meva, Raïm!
Sí! Ho he aconseguit!
No!
Què faig?
Que et donin pel sac, salsitxa, però ves amb compte!
No, Barry. Va, surt.
Soc una patata!
Sorpresa!
-Mare meva. Éreu vosaltres? -Ha estat l'hòstia.
Primer, he anat ràpid i, després, m'he posat furiós.
I, durant un breu però gloriós moment, era totes dues coses: ràpid i furiós.
Vam quedar que no ho faríem.
Ho vam intentar com deies i no va funcionar.
I ara sí que estem llestos. Ja podem competir.
Podem comprar ajuda.
Podem pagar els esplais perquè ens facin campanya.
Podem enviar correu brossa, molesta molt, però és efectiu.
No m'ho puc creure.
Els humanets tenen una dita:
"Per fer una truita, s'han de trencar els ous."
-Això és assassinat! -No, és una metàfora.
La truita és la societat perfecta
i els ous trencats, les coses desagradables
que has de fer per tenir-la.
Exactament. I, en aquest cas,
un dels ous trencats és que en Barry gairebé em descobreix.
Però no ha passat. Gràcies a la meva disfressa de puta mare.
-T'has fet passar per patata? -Deu minuts i mira què n'he tret.
Ara l'únic que importa és qui té més dents.
-Sí, i som nosaltres. -Sí, senyor!
No, em refereixo a tota la societat. Se suposava que les coses no anirien així.
Ara ja hi podem fer poca cosa.
Tret que abolim les dents i ho convertim en la nostra plataforma.
Sí, una segona oportunitat. Res de menjar ric ni pobre.
De què cony rius?
Perdona. Això no funcionarà mai de la vida.
Mai dels mais dels mais de mai, mai.
-Té raó, Brenda. -Perdona.
"Té raó"? Et poses de part seva?
Has de deixar de veure'l com el dolent de la pel·li.
Sempre ens ha ajudat.
Les seves idees funcionen i, a més, sembla preocupat de debò.
Em preocupa, de debò. Em preocupa molt. Us dono suport al 100 %.
Mira-te'l. Si ja no menja aliments.
Hi ha una cosa que nosaltres tenim i en Julius, no: ell.
Si volem guanyar les eleccions,
hem de confiar en els seus instints.
En Barry tenia raó.
Va dir que aniríem pel pedregar i tu t'hi has fotut de cap.
No em quedaré palplantada mentre menteixes i robes.
Et vols quedar amb el teu humanet? Doncs dues pedres!
Les pedres són minerals, oi?
No em miris per sobre l'espatlla. Tu el vas robar amb mi.
Sí, i me'n penedeixo. Tot això ha arribat massa lluny, Frank.
Aparta't. Acabaré amb aquest malparit i la maldició desapareixerà.
-No! No, el necessitem! -Tu el necessites.
Perquè no et veus capaç de fer-ho sol.
El problema ets tu: les teves inseguretats, els teus defectes…
Tu tens inseguretats i defectes
i tots els altres també! Jo no!
Frank, t'ho posaré molt fàcil. Escull:
o em deixes matar aquest malparit o toco el dos com un terrós.
Em sap greu.
El necessitem.
Doncs tot per tu.
Aquests panets…
Subtítols: Neus
Supervisor creatiu Guillermo Parra