Vi kan stolt presentera att detta avsnitt innehåller en scen så grafisk
att Amazon bad oss att utfärda en varning.
Det här är varningen. Ni har blivit varnade!
Mattopia
Vi avbryter härmed början
på min serie om klistermärken i sex avsnitt för detta.
Polisen jagade en het potatis som nu misstänks för
mos-stånd mot tjänsteman.
Detta förorsakade skador för över 80 000 tänder i centrala Mattopia.
Tre frukter skadades lindrigt,
fyra muffins mosades kraftigt och en ananas förlorade sina blad.
Vi kunde få tag på den här filmen från jakten.
Brenda, din underbara bulle.
Förstår du inte att du slåss mot väderkvarnar?
Eller vägrar du att ge upp hoppet?
Ack...
Scheisse! Und kapris!
Vi sökte upp offret för den senaste tandstölden, Julius,
som här ses lämna sin lyxiga men smakrika takvåning.
-Julius! Här! -Julius!
Jag har bara tid för en fråga. Ja, läskflaskan.
Ett utlåtande om potatisen som stal tänderna?
Vem i stan är din käresta?
När jag får tag i potatisen ska den jäveln ner i marken igen!
Gällande kärestan säger jag Wendy Saltgurka.
Oj!
Julius, vänta! Hur är det med Donna?
Citronen!
Insatsstyrkans respons har varit god.
Bakpotatisar har fångats nu på morgonen
och en konstapel hittade guld...
Ursäkta. Hittade ett Yukon Gold-potatis.
Summa summarum. Det är illa att vara potatis.
Släpp mig!
Ni tar fel plugg, bara så ni vet.
Vi ser inte likadana ut allihop.
Jag vill plocka potatis lika mycket som du,
men vi får inte glömma att en humis är på fri fot.
Jag behöver hjälp att skanna av Mörka Zonen.
Christer? Kishka?
Även du min käre Is-Ted?
Förlåt, Bare.
Julius lockar med en rejäl belöning till den som tar potatisen.
Jag skulle behöva tänderna till min tjej, Varma Kakaon.
Hon har dyr smak.
Kliv fram, säg repliken. Potatis ett...
Dags att skala däck.
Potatis två...
Dags att skala däck.
Potatis tre...
Dags att skala däck.
Fyra.
Dags att skala däck, för fan din förbannade idiot!
Det är ingen av dessa potatisar.
Tandtjuven var större än en fingerling,
men mindre än en fullvuxen mospotatis.
Någonstans där mittemellan.
Han var mera av medellängd.
Nästan som... Jag vet inte. I storlek med en varmkorv.
Vad fan?
Ja.
För fan. Jag visste väl det.
Kan du tro på Brenda?
Det är som, vill du vinna eller inte?
Jag skaffade tänder. Maten jobbar åt oss nu.
Smöris, Syltia och Majo brer på rejält.
Det var många smaktillsatser. Spännande.
"Avskaffa tänderna." Hon lever i en fantasivärld.
Du, Brenda. Jag fick en idé.
Varför inte komma ut i verkligheten,
där en ond apelsin förstör vårt matsamhälle?
Hon gör alltid så här.
Till och med i Shopwell's hade hon denna optimistiska tro.
Jag förstår. Uppbrott är svårt. Jag blev också dumpad en gång.
Det händer lite då och då, faktiskt.
I köpcentret, på bion, på min mammas begravning...
Vi bara bråkade lite. Hon dumpade mig inte.
Ja visst. Så brukar jag tänka också.
Sen hittar man henne i ett varuhus,
där hon har coola VR-upplevelser med en annan kille.
Sen blir man nerknuffad i en galleriafontän av den där killen.
Man kastar mynt på killen, men träffar bara andra människor.
Man blir bara less.
Vi brukade vara ense om allt.
Jag tänker på vad hon sa.
Jag använder dig som stödkrycka hela tiden.
Inget fel med kryckor. De lättar på trycket.
Utan kryckor hade mitt ben aldrig läkt
efter de tre frakturerna i köpcentrets fontän.
Du, se mig i ögonen.
Frank. Tvivla inte på dig själv.
Jag sade inget då för jag är lite rädd för henne,
men Brenda har spårat ur.
Du borde sköta talet under debatten.
Jag måste söka upp henne så vi kan förbereda oss.
Eller... Hör på nu. Du kan stanna så hjälper jag till att förbereda.
Debatter är som argument och jag har massor i bagaget.
Jag förlorade de flesta så jag vet hur man inte ska göra.
Men jag har även sett många vinnare
och jag ser visst på en just nu.
Jag lyssnar.
Först och främst, din hållning. Den är så vinglig.
-Är det dåligt? -Nej. Det är jättebra.
Man känner igen dig. Inte styv och stel. Rena vardagsmaten.
Jag kan vara ännu vingligare. Jag kan flippa runt så här.
Nu låter du som en president.
Se alla. Tänderna har fått vårt samhälle att förfalla.
Kylskåpstilldelningen bör vara behovsanpassad och
ingen rikematsförmån.
Jag kan inte ens klappa.
Jösses. Titta på Mjölk. Han surnar.
Men jag ska göra dig till helmjölk igen.
Jag avlyssnade bullens polemik
och funderar på om en välformad massa av stigande jäst
verkligen kan riva ett system utan att sjunka ihop
och mögla bort i ruinernas kölvatten.
Efter alla små, rudimentära händer hon skakat
undrade Brenda om hon verkligen kunde bära de svaga till...
Hej, Verner?
Måste du följa efter mig hela tiden
och mala på om dina tankar?
-Kan du sluta med det? -Våra tankar, Brenda.
Jag är rädd att gränserna mellan motivet och dokumentärfotografen blir suddiga
när vi ger oss ut på denna resa.
Hej Brenda. Jag är Tina Turnip, chef för din gräsrotsinsats.
Jag leder De fem Flickscoutskakorna
som är redo att knacka dörr åt dig!
Vad beträffar utbetalningen av tänder som utlovades...
Pratar vi med dig eller Frank om det?
Inte med mig.
Okej.
Rösta på Frank och Brenda!
Rösta på Frank och Brenda nu! Fördelningsplanen!
Brenda, vi måste prata. Var är Frank?
Frank? Han står precis bakom dig.
Skit också, Verner.
Min motståndare tror på den färskastes överlevnad,
men jag tror att alla kan överleva om vi gör världen till en färskare plats.
Så jävla vackert, Frank.
Och det beror inte bara på badsaltet,
även om det gör världen mera levande och färgrik.
Denna vecka har utan tvekan varit den konstigaste i mitt liv.
Utan tvekan?
Men den har också varit tillfredsställande.
Jag har aldrig riktigt bidragit till mänskligheten.
Mest för att ingen velat ha mitt bidrag.
Därför hjälper jag dig så gärna.
Det är skönt att få ett stöd och att någon tror på mig.
Jag tror fullt ut på dig. Allt du bygger upp.
-En dag skulle jag kanske kunna... -Vad?
Bli en del av det.
Jag menar...
Tekniskt sett är jag inte någon mat, men sen när du är ledare,
kunde du kanske få all mat att acceptera mig?
-Som du har? -Ja.
Det känns ärligt talat som en uppförsbacke,
men så länge du vräker i dig din egen sort istället för oss,
så har du en chans, humis.
Humis låter så konstigt.
Har du ett namn? Har människor namn?
-Jag heter Jack. -Jag känner en Jack, en frukt.
-Hur ser han ut? -Rund, tror jag, taggig kanske.
Är det den som är lila på insidan? Jag minns faktiskt inte.
Vet du vad? Det gör inget. Från och med nu,
så är du den ende Jack.
Så vi borde återgå till det.
Ja, vi borde återgå till det.
Bekvämt?
-Nej. -Bra.
-Är det här nödvändigt? -Jag ställer frågorna idag.
Vi börjar med detta!
Känner du igen individen på den här bilden?
Det är din korv, Frank, som Potatoe Head, vilket är avskyvärt.
Men på något sätt är det inte ens i närheten av det värsta.
Men det är inte bara han, eller hur, Brenda?
Gör det bekvämt. Det här lär ta ett tag.
Så här kommer det att gå till. Först ska jag bryta ner dig.
Få dig att känna att du är ingenting.
Sen ska jag vinna tillbaka ditt förtroende, bit för bit.
Trösta dig. Tills du äntligen erkänner att...
Vi tog humisen. Förlåt.
Vi skulle aldrig ha ljugit. Du är vår vän.
-Om du inte fattat. -Jag fattar inte!
-Jag har aldrig förstått något mindre. -Då så.
Vi behövde honom inte. Du hade rätt.
Vi är mat som kan hantera matproblem själva.
Genom att ljuga? Och begå tandrån i hög fart?
Det var Frank. Han gjorde det för att öka vinstchansen.
Vårt samhälle är för jävligt. Allt handlar om tänder.
Det stämmer. Insatsstyrkan jobbar hårt med tandlossningarna.
Det är därför jag vill börja om. Både som bulle och samhälle.
Vi gick vilse och ingen är mer vilse än vår lille Frank.
Han är ute på djupt vatten. Han är i humisens våld.
-Skit. -Vad?
Vi måste ta hand om det.
Och med min "Ingen Chili Glömd"-policy,
ska varje enskild böna ha en plats att lägga huvudet på natten.
Jag tror att någon nyss nappade den hett eftertraktade baljväxtrösten.
Nu är det bara ett sista ämne vi ännu inte har berört.
-Hur känner du för människor? -Vad?
-De kanske frågar, eller hur? -Jag menar, du vet, jag hatar dem absolut.
Vad är det med dem som du hatar? Och kom ihåg, var specifik.
Jag hatar deras stora öron som lyssnar på mina problem.
Jag hatar deras bruna ögon
som ser saker i mig själv som jag inte gör.
Vad mera?
Jag hatar att de får mig att känna mig kompetent.
-Fortsätt. -Jag hatar deras munnar.
Deras stora, blöta, heta, runda munnar.
Vad håller vi på med?
Du är så het.
Ja.
Jag går in.
Javisst.
Fan också!
Jag är redo. Nu kör vi. Backa in den.
Lite till vänster, lite till höger. Det är bra.
Räta upp den!
Jag är inne!
Hur funkar det här?
Jag tror att vi måste lista alla sätt
där hans humismissbruk har skadat oss.
Sen måste han sluta helt, eller riskera att förlora oss.
Det blir svårt, men jag är förbannad ännu.
Jag med.
Men vi måste höja oss över det och visa vårt stöd.
Vad i helvete?
Brenda! Barry? Nej, titta inte!
Det här är... Inte vad ni tror!
-Vad? -Vad fan?
Det ni såg är inte vad ni tror!
Så du låg inte med humisen? Och han sprutade inte sås över dig?
Nej, det är Majo. Jag svär. Säg hej, Majo.
Tjena. Det är jag, Scott Majo.
Så här ser jag ut utanför burken.
Äckligt! Herregud! Sluta med det där!
Det är inte Majo, din humisknullare!
-Jack. Ta oss härifrån. -Javisst, älskling!
Han var inte ens i kockpitten.
Vem var pilot på det planet?
Herregud. Jag kan inte fatta att det bara hände.
Inte jag heller. Det var galet. Jag älskade med en varmkorv.
Inte bara det! Brenda och Barry kom på mig när jag knullade dig.
Det är så uppfuckat. Jag kandiderar till ledare.
Jag behöver inte den här skiten.
Det är okej, Frank. Sakta ner nu.
Okej, se mig i ögonen.
Frank, vad håller vi på med?
Sluta. Jag måste fokusera.
Debatten börjar just.
Den här kan inte diskuteras. Vad jävla het du är.
Sluta med det där, för fan.
Hur ska jag kunna gå upp med Brenda? Hon hatar mig.
Många presidenter har haft sexskandaler.
Vissa av dem blev mer populära.
Men ingen av dem har väl någonsin knullat med en annan art
som dessutom är en fiendeart?
Det skulle vara som om en president
knullade en björn eller en haj eller något.
Men oroa dig inte. Du klarar det här. Håll dig vinglig bara.
"Håll dig vinglig." Vilken jävla katastrof.
"Sammy säljer sesamfrön i sesamfröaffären. Sammy säljer..."
-En ny Gallsoppundersökning. -Okej. Vad säger den?
Att Frank och Brenda går framåt. Jag kommer att förlora allt.
Tja, det var ju synd.
Och du kommer att förlora allt.
Vad? Jesus.
Men du vet, jag har precis vant mig, du vet, att ha allt.
Nu får du nog börja röra upp himmel och helvete.
Allt du som värd kan göra för mig och mot dem.
Jag har kommit för långt för att förlora allt nu!
Du måste begrava dem.
Välkomna och god kväll. I kväll ska vi kröna Mattopias nästa toppledare.
Reglerna är enkla.
Jag kommer att ställa hårda, inträngande frågor till var och en av kandidaterna.
Ni behöver bara ställa er framför maten
som ni vill rösta på.
Välkomna er första kandidat, apelsinen Julius.
Hej, Brenda. Låt mig bara säga, vad du kanske tror att du såg...
Prata inte med mig, din humissugande förrädare.
Vi borde prata innan vi ska upp på scenen.
Välkomna, Frank och Brenda.
-Varför fick inte vi ett coolt intro? -Jag ställer frågorna här.
Först en svår fråga.
Frank och Brenda, många livsmedel har sagt om er,
och jag citerar: "lögnare, bedragare, fuskare."
Julius, däremot beskrivs som "rättvis, söt, Rubensk..."
Skitprat, men nu skall jag göra ett tillkännagivande.
Jag kandiderar inte längre
med Frank.
Jag gör det på egen hand. Ett snapsglas, tack!
Kör hårt, Brenda! Ny kandidat! Ny linje!
Min före detta kandidatkompis, Frank, är en lortgris.
Ja, han är en smutsig lortgris.
Och det har blivit väldigt uppenbart
att vi inte delar värderingar längre.
Framför allt Frank...
Berätta inte om humisknullet.
Han vill arbeta inom detta system.
Men jag ser en växande glugg mellan tänderna.
Han tror på att ge tänder från rik mat till fattig mat.
Men jag menar att vi borde göra oss av med tänderna helt och hållet!
-Brenda, vad gör du? -Vi borde dela på allt.
Vi tar de våldsamma utläggningarna senare.
-Nu åter till... -Vem äger den där röda hot roden?
Nej. För den skulle också tillhöra det där plommonet.
-Och lådan med rigatoni. -Jösses. Skulle jag äga en bil?
Javisst! Du skulle äga allt och ingenting. Förstår du?
Rösta på mig så river vi systemet tillsammans!
Varför står ni kvar i Franks rad? Kom hit!
Jösses, hälften av mig vill rösta på Frank
och den andra halvan på Brenda!
Jag är splittrad.
Du delar vår röst. Vad sa jag?
Maten tål inte radikalt skitprat. Du fuckar upp oss.
Vill du prata om att fucka upp? Jag är med på det.
Nej. Glöm det. Håll dig till saken.
Vill ni höra något uppfuckat?
Bara moderatorn får ställa frågor och...
Kan du återgå till det där uppfuckade du tänkte säga?
Frank knullade med en humis!
Jag såg det! Jag dömer ingen,
men det var avskyvärt. Du borde skämmas.
Vad? Det är absurt.
Det är en lögn. Så här var det.
Brenda är på fallrepet på grund av en taskig plattform.
och nu tar hon till grundlösa, vansinniga anklagelser.
Vilket är lätt hänt! Se här. Brenda knullade en tegelsten.
Bättre att knulla en tegelsten än att dra en humis snopp
tills den glaserar dig med sin sås.
Vart ska ni? Snälla kom tillbaka.
Jag knullar mat, inte humisar.
Jag knullar varenda en av er. Ge mig bara chansen.
Och få humisstanken över dem? Aldrig.
-Håll käften, Brenda. -Käften, Frank.
Kasta inte bort din röst i denna heta korvsoppa.
Rösta på mig, Julius. Jams! Nu kör vi igen!
-Vart ska du? -Vi är fortfarande goda kandidater!
Vi har styrkan!
Stämningen är hög, runt tvåstrukna C, tror jag och maten har talat.
Och med en överväldigande majoritet,
så är er nya ledare för Mattopia allas vår favoritapelsin, Julius!
Jag finns här för er!
Ja! Jag är matens mat, för maten...
Vänta på mig!
...och vid maten!
Förlust. Förtvivlan. Tragedi.
Ett kraftfullt par som rämnar i sömmarna
och med detta går själva den sociala strukturen av Mattopia i kvav.
Håll käften, Verner.
Undertexter: Owe Laine
Kreativ ledare Gabriella Ekbom