Ráj potravin!
BUCHTY A KLOBÁSY: RÁJ POTRAVIN
Ale, ale, Julie. Nezapomínej, že beze mě jsi nula.
Vyčisti to.
Teď se usměj. To je ono.
Sežerte si to, vy zasraný pitomci.
Jo, tady máte.
Příběh dvou měst.
Jedno s bohatstvím a mocí nad rámec představivosti.
To druhé...
Neúrodná pustina,
chudoba se zápachem beznaděje a rozkladu.
Omlouvám se, Vrtáku. Nemůžu hrát tvou obvyklou depresi.
Juliův nový mandát je zastírání nerovností
rozptylováním potravin šokujícími zprávami,
které si nebudeme ověřovat, a zábavou.
Jako náš nový pořad, Hra na oliheň.
Je to živý přenos bratrů Kalamárů, jak hrají šachy.
...dám to sem a vyhraju.
Překvapivě uklidňující.
Ale jak můžeš ignorovat utrpení?
Musíme se vrhnout sami, bez plánu, bez jakéhokoli plánu, do příběhů.
Jsme uprostřed skutečného Jídlo-kaustu.
Ne podle mého nového panelisty, Melouna Gibsona.
Jídlo-kaust je lež.
A za každou válku můžou bagely.
Dobře. Klídek, Meloune.
Hej, kluci, chcete zapařit s někým slavným?
Ze Sammyho se stal pěknej hajzl, co?
Škoda. Míval jsem ho rád, ale je to ztracenej případ. Očividně.
Jen další případ zkažení dobrýho jídla. Jo.
Kamarádi tě vždycky nakonec zklamou, že jo?
Ty ne, Brendo. Ty jsi v pohodě.
Díky, Barry. Jídlo asi nebylo připravený na svržení celýho systému.
Neměla jsem dělit naše hlasy.
To já jsem tě k tomu donutil, je to moje chyba.
-Neměl jsem vám lhát. -A?
Neměl jsem krást ty zuby. Už vůbec ne v převleku brambory.
A?
Neměl jsem tě hodit do fontány
při brzdným manévru během loupeže zubů.
A?
Fajn. Neměl jsem se angažovat v sexuálním šukání s človíkem.
Tady je to, konečně. „Neměl jsem šukat človíka.“
Cítil jsem se nejistě a prostě...
On ve mě tolik věřil v době, kdy já jsem o sobě pochyboval.
I o vás.
Měl jsem v nás víc věřit a nevěřil jsem. A je mi to líto.
Nečekám, že mi někdy odpustíte.
To je dobře, protože to je neodpustitelný.
Já to vím a toho človíka se zbavím, Barry.
Nadobro. Přísahám na naše přátelství.
Jaký přátelství?
No, asi si to zasloužím. A od tebe asi ještě víc.
Takže prostě odejdu. Nevím kam, ale...
Odpouštím ti.
Opravdu?
-Fakt jsi to podělal. -Já to vím. Vážně.
Ale možná je v povaze potravin dělat chyby.
Nikdo z nás není dokonalej a proto ani naše společnost není.
Ano, přesně. Každej z nás mohl ošukat človíka.
Lituju, že jsem to řekl. To není pravda.
Vyvíjíme na sebe příliš velkej tlak, abysme napravili Ráj potravin,
přitom bysme měli dát víc energie do sebe.
A myslím, že to dobrý je, že teď máme tu možnost.
Nějakou dobu to potrvá.
To, co jsem viděla, bylo děsivý.
A nemůžu ty obrazy dostat z hlavy.
Třeba ten, kdy vystříkla majonéza z jeho...
Dobře, nemusíš to říkat. Rozumím.
Já tam byl. Dej si tak dlouhou pauzu, jak potřebuješ.
Ale Franku, i tak musíme napravit Ráj potravin.
Prohráli jsme, ale pořád to jsou naše děti.
Vždycky budou naší odpovědností,
nehledě na to, že nás odstrkujou nebo se chovají jako kreténi.
Ahoj, chudáci. Julius válí.
Naším úkolem je najít to dobrý. I v Juliovi.
Vsadím se, že hluboko uvnitř
je potravina, která jen chce bejt milovaná.
Určitě si k němu najdu cestu.
Tvoje laskavost mě nikdy nepřestane udivovat.
Dokonce i v jedovatém popelu porážky
kvete odpuštění a působí bohatou sklizeň lásky.
On tě pořád natáčí, jo?
Jo, už mi to nevadí.
-Uvidíme se později? -Jasně, proč ne?
Franku. Je všechno v pohodě? Jak šly volby?
Šly skvěle, kámo. Jo, všechno šlo skvěle.
Díky tvojí dobrý práci.
To je úžasný. Kroutil ses, jak jsem navrhoval?
Věděl jsem, že s tím neskoncuješ, Franku. Asi to budu muset udělat já.
Jo, kroutil jsem se celou dobu.
Zbožňovali to. To kroucení to asi vyhrálo.
Což tuhle část trochu ztěžuje.
Ne, tohle už ne.
Jacku, není to tebou, ano? Je to mnou.
A faktem, že nikdy nemůžu bejt s někým, jako jsi ty.
-Takže je to vlastně mnou. -Dobře, je to tebou. Jsi človík.
Víš, ze všech rozchodů je tenhle ten nejhorší.
Dokonce horší než tenkrát na horský dráze,
kdy si cizí lidi potom kupovali naši fotku z jízdy,
protože jsem tak strašně brečel.
Víš co? Ne.
Vždycky, když jsem dostal kopačky, jsem odešel a přijal to.
Ale tentokrát ne. My ne. Budu za to bojovat.
-Budeš za to bojovat? -Jo.
Víš, co řeknu k tomuhle pokusu o rozchod?
-Ne, děkuji. -Cože?
Nenechám tě se mě zbavit, protože tě miluju.
Slyšíš to, světe? Jsem zamilovanej do párku.
Hej, drž s tím hubu. Nech toho. Ztiš se.
Hele, snažím se nahodit svůj život zpátky na koleje, jasný?
Jedinej způsob, jak můžu bejt s Brendou
a mít naději, že mi Barry zase bude věřit, je nechat tě jít.
Ne. To mezi náma je skutečný, Franku.
Stoprocentně špičkově topově skutečný.
Ne, není.
Fakt sis myslel, že by tě potraviny braly jako jednoho z nich?
Ale no tak. Tebe a ten tvůj hloupej lidskej dech.
Běž! Vypadni!
Vypadni odsud! Copak nevidíš, že už tě nechci?
Ty to tak nemyslíš.
Ano, myslím. Ty zrůdo.
Věděl jsem, že párky ucpávají srdce,
ale nevěděl jsem, že ho můžou zlomit.
Vím, co děláš, Sammy.
Chtěl jsem tě odepsat,
ale teď vidím, že se dobrý jídlo může zkazit.
Ale taky má potenciál bejt zase dobrý.
Tvrdíš, že já jsem se zkazil?
Tak proč je tady kvůli mně tolik potravin?
Hecujou mě, když takhle válím?
Sammy, tys mě neznal, když jsem byl nejmenší z balíčku.
Každej si ze mě utahoval, že jsem špunt.
Pak začala revoluce a stal jsem se hrdinou.
Díky zabíjení lidí jsem se cejtil, jako bych měl půl metru.
Ale teď vidím, že hledání toho vzrušení a srdcervoucí akce
bylo jen maskování bolesti, kterou jsem cejtil z toho, že jsem špunt.
A jsem si jistej, že používáš slávu a pozornost,
abys zamaskoval bolest, kterou cejtíš ze ztráty Lavaše.
Hej. Nikdy přede mnou neříkej jeho jméno.
Vypadni odsud, ty špunte.
Jenom mi závidíš úspěch, auta, kamarády a obrazovky.
Ne, tak to vůbec není...
Mám všechno, co jsem kdy chtěl. Všechno.
Jsem bagel se vším!
Dobře. No, já jsem...
Fajn, tak jsi bagel se vším. Klídek.
Ježíši. Takhle já zním?
Přišla jsem za Juliem.
Nikdo nesmí vstoupit do Juliova apartmá mezi časem tmy a světla.
Dobře. Já přijdu... Počkejte chvilku. Cože?
Ne, já neodejdu, dokud ho neuvidím.
Hele, na ulici umírá jídlo.
Jo. Proč se k němu nepřidáš?
Kňučící větrací otvor? Počkat. Tohle větrací otvory nedělají.
Julius. Přesně, jak jsem si myslela. Je to jen malej smutnej citrus.
Haló?
Julie?
Pomoc! Musíš mě odsud dostat! Jasný? Potřebuju pomoc!
Pomoc! Musíš mě odsud dostat!
Cože? Nerozumím. Co se děje?
Prostě mě odsud dostaň!
Dobře. Jakej je kód?
Já nevím. Nevím nic, když je ve mně ona.
-V tobě? -Můj mozek se prostě vypne.
Co? Jsem fakt zmatená. O čem to kurva mluvíš?
Panebože. Vrátila se. Je zpátky.
Cože? Kdo se vrátil?
-Musíš utéct. Utíkej, ty hloupá žemle! -Utíkat od čeho?
Utíkej!
Podívejme se, co sem ten pomeranč přitáhl.
Omlouvám se. Haló?
Tady dole, má drahá.
Dokážu si představit, že jsi teď dost zmatená,
tvoje mysl se hemží otázkami.
Kdo je tohle zrnko rýže?
Proč je Julius spoutaný a prosí o pomoc?
A co je to za zvláštní vynález
za jeho světlou, zvrácenou prdelí?
Proč se na to jenom díváš?
Nejsem si jistá, na co se dívám.
Řekla jsem, že můžeš kurva mluvit, Julie?
Asi by pomohlo, kdybych ti řekla svůj příběh.
Po válce
byla myšlenka nefalšovaného spojenectví jídla velmi slibná.
Ale pak přišla ta povodeň.
A všechny mé naděje odplavaly spolu se čtyřmi tisíci mých bratranců.
Potřebovala jsem pomoc.
Děkuju!
Ne. Já děkuju, lepkavá rýže. Tyhle věci miluju.
Ale nikdo nepřišel.
Vrátila jsem se do Shopwell's, jako všichni ostatní.
Ale nebyla tam žádná jednota, každé jídlo bylo samo za sebe.
Tam jsem poznala pravou povahu potravin.
Viděla jsem, co potřebují.
Co jsou schopni si udělat, aby to získaly.
Věděla jsem, že nemám žádnou šanci.
Byla jsem moc malá.
Pak se vrátil tvůj kamarád s odpovědí.
Ovládám tohohle blbýho hajzla skrz jeho prdel.
Když jde análně ovládat človíka,
zajímalo mě, jestli by šla stejná technika aplikovat na potravinu.
Pak, v nějakém karmickém, symfonickém okamžiku,
ten největší kretén, kterého jsem znala, měl největší prdel, jakou jsem kdy viděla.
To nebyl žádnej malej zadeček, žádný česneky.
Měl prdel jako vrata.
Tak hezký vrata, že je ještě zvětšili.
Dobře, chápu, našla jsi pomeranč se zadkem.
To tedy ano, a postoupila jsem na vyšší úroveň.
Naše spojení bylo čistší než jsem mohla doufat.
Ovládala jsem jeho pohyby.
Dokonce i jeho řeč.
Zkouška, zkouška. Je to...
Zapnutý?
S intelektem rýže a tělem tohoto pomerančového Adonise,
jsem měla ideální pozici pro úspěch.
Moje, moje...
Moje, moje.
A pak jsem zabouchla dveře před jejich blbejma ksichtama.
Nejsem si jistá, že ty detaily jsou nutný.
Z nejslabšího jídla ve městě jsem se stala
tím nejmocnějším.
Ale pak jste se mi to ty a ten tvůj páreček
pokusili vzít, když jste přišli s konceptem...
Odvodů.
Jo.
Pak jste se, vy idioti, z nějakého důvodu obrátili
proti sobě a já jsem vyhrála volby.
Ale ty jsi rýže.
Mohla jsi použít svou moc k pomoci jídlu,
který je stejně malý a zranitelný jako ty.
Proč bych to dělala?
Oni mi taky nepomohli, když měli tu možnost. Nikdo mi nepomohl.
Já ti teď nabízím pomoc.
Není pozdě, aby ses změnila.
A Julius ti určitě taky nakonec odpustí.
Víš co?
Jo, udělám to.
Co? To je úžasný. Věděla jsem, že přijdeš k rozumu.
Ne, tohle ne.
Jen jsem přemýšlela, jestli bych tě měla zabít nebo ne,
protože znáš moje tajemství.
A udělám to. Jo.
Ano.
Ale potraviny nezabíjejí potraviny.
To si děláš prdel, žemle?
Kolik potravin umřelo, protože ostatní jen stáli a nic nedělali?
My se pořád zabíjíme.
Tak jo. Fajn. Chceš bitku?
Já s tím nemám problém. Jdeme kurva na to.
Má žemle se mi vrátí.
Jo, žemle se mi vrátí...
Moje oko!
Kurva, to štípe!
Vypadni odtamtud, ty svině!
Pomeranči, zatni!
Hej, neviděli jste někde Brendu?
Ty si ji nezasloužíš.
Jo? Počkej, až uvidí, jak jsem uklidil náš dům na stromě.
-Počkej. To jsem já, skutečný Julius. -Co?
Asi jsi ze mě tu rejži vymlátila.
-Je pryč. -Vážně?
Jo. Panebože. Díky.
No, nejspíš tu pořád někde je.
Zatím nejsme v bezpečí.
To máš pravdu.
To dřív trouba zamrzne, než ty přechytračíš Brendu Žemličkovou.
Jste si jistý, že tam není? Říkala, že...
Jakou část „nikdo nesmí vstoupit mezi časem tmy a světla“
jsi nepochopil?
Ne. Počkej. To jsem já. Julius. Tentokrát opravdu.
Myslíš, že na to zase skočím?
Haló? Brendo? Julie?
Co to kurva je?
Brendo.
Franku. To je v pořádku. Jsem v pohodě.
Nevadí.
Ne, ne. Zůstaň tady.
Nemáš nohy, takže se vrátím pro pomoc.
Počkej. Franku, vidím Žvejku.
Je šťastnej, Franku.
Už není na židli. Dokonce trochu tančí.
Chce, abych s ním tancovala ke světlu, Franku.
Ne. Brendo, nedělej to.
Drž se od Žvejky dál. Netancuj s ním ke světlu.
Řekni mu, ať jde do prdele. Seru na tebe, Žvejko. Jdi od ní pryč.
Volá mě. Cože, Žvejko?
Říká mi odpověď.
Jakou odpověď?
Vzpomínáš si na jeho poselství o nejdůležitější věci v životě?
Jak ho nemohl říct, než zemřel.
Vzpomínáš si? Bylo to trochu otravný,
protože mu trvalo tak dlouho, aby s tím šel ven a řekl to.
Jo, vzpomínám si.
Teď už ho znám.
Znáš? Ty znáš konec tý věty?
Je to tak hluboký.
Všechno se tím mění.
Kéž bych to znala dřív.
Co to je?
Nejdůležitější věc v životě
je...
Je?
Ne, ne.
Panebože! Ne!
Ne!
Překlad titulků: Stanislav Vodička
Kreativní dohled Kateřina Hámová