Utápia!
VIRSLIPARTY: UTÁPIA
Julius, ne feledd, nélkülem semmi vagy!
Töröld le!
Most mosolyogj! Ez az!
Zabáljátok, idióták!
Igen, tessék.
Két város regénye.
Az egyik minden képzeletet felülmúlóan gazdag és hatalmas.
A másik...
A reménytelenségtől és romlástól
bűzlő kopár pusztaság.
Bocsi, Virsner, de nem adhatom le a szokásos depresszív műsorodat.
Julius nem akarja, hogy mutassuk az egyenlőtlenséget,
inkább ellenőrizetlen, sokkoló hírekkel
és szórakoztató műsorokkal szolgálunk.
Mint a Nyerd meg az életed!
Élőben közvetítjük a Kalamári tesókat, ahogy dámáznak.
...tedd ide, és nyerek.
Meglepően megnyugtató.
De hogy bagózhatunk a szenvedésre?
Tervezés nélkül kell belevetni magunkat a sztorikba.
Egy igazi sodókauszt közepén vagyunk.
Új bizottsági tagom, Dinnye Gibson mást gondol.
A sodókauszt hazugság.
És a bagelek tehetnek az összes háborúról.
Oké, nyugi, Dinnye!
Hé, skacok, akartok egy hírességgel bulizni?
Sammy igazi szardarab lett, nem igaz?
Kár. Régen kedveltem, de már láthatóan veszett ügy.
Még egy étel megromlott!
A barátok egyszerűen cserben hagynak végül, igaz?
Nem te, Brenda. Te klassz vagy.
Kösz, Barry. Gondolom, az ételek még nem álltak készen megdönteni a rendszert.
Nem kellett volna megosztanom a táborunkat.
Miattam tetted. Az én hibám.
-Nem szabadott volna hazudnom nektek. -És?
Nem kellett volna ellopnom a fogakat. Főleg nem krumplijelmezben.
És?
Bocs, amiért a szökőkútba szálltál,
akkorát fékeztem, amikor elhúztam a fogakkal.
És még?
Oké. És nem kellett volna szexuálisan dugványoznom az embrivel.
Na végre! „Nem kellett volna szexuálisan dugványoznom az embrivel.”
Bizonytalan voltam magamban, és...
Ő annyira hitt bennem akkor, amikor én már nem hittem eléggé magamban.
Vagy bennetek.
Jobban kellett volna bíznom magunkban, de nem tettem. Sajnálom.
Nem várom el, hogy megbocsássatok.
Az jó, mert amit tettél, az megbocsáthatatlan.
Tudom, és ha számít bármit, megszabadulok az embritől, Barry.
Végleg. A barátságunkra esküszöm.
Milyen barátságunkra?
Hát, azt hiszem, megérdemlem. És tőled még rosszabbat is.
Úgyhogy elmegyek. Nem tudom, hova, de...
Megbocsátok.
Igen?
-Nagyon elcseszted. -Tudom. Nagyon.
De talán az étel természetében van, hogy elcsesz dolgokat.
Senki sem tökéletes, és ezért nem tökéletes a társadalmunk sem.
Igen, pontosan. Bármelyikünk dughatott volna az embrivel.
Ezt visszavonom. Nem igaz.
Túl nagy nyomást helyeztünk magunkra, hogy helyrehozzuk Utápiát,
mikor magunkba kellett volna több energiát fektetni.
De annyi jó van a dologban, hogy ezt most megtehetjük.
Időbe fog telni.
Rettenetes volt, amit láttam.
Nem tudom kitörölni a fejemből azokat a képeket.
Mikor majonéz lövellt ki a...
Oké, nem kell kimondanod. Értem.
Mert ott voltam. Csak nyugodtan, ráérsz.
De Frank, helyre kell hoznunk Utápiát!
Veszítettünk, de akkor is a gyerekeink.
Mindig is felelősek leszünk értük,
akkor is, ha ellöknek minket, vagy seggfejként viselkednek.
Hé, lúzerek! Julius a király!
A mi feladatunk kihozni belőlük a jót. Még Juliusból is.
Biztos vagyok benne, hogy mélyen legbelül
egy kis étel rejtőzik benne, aki csak szeretetre vágyik.
Fogadok, hogy el tudok érni hozzá.
Lenyűgöző a bucidban rejlő jóság.
A vereség mérgező hamvai közt is
virágzik a megbocsátás, és bőségesen terem a szeretet.
Ez a csávó még mindig vesz téged?
Igen. Már egészen megszoktam.
-Később találkozunk? -Nem látom be, miért ne tennénk.
Frank, minden oké? Hogy sikerült a választás?
Jól ment, haver. Igen, az egész szuperül sikerült.
Mert olyan jó munkát végeztél.
Ez hihetetlen! Imbolyogva jártál, ahogy javasoltam?
Tudtam, hogy nem vetsz véget a dolgoknak, Frank. Úgy tűnik, nekem kell megtennem.
Igen, imbolyogva jártam.
És imádták. Azt hiszem, amiatt nyertem.
Ami miatt még nehezebb kimondani, ami most jön.
Már megint ez?
Jack, nem a te hibád, oké? Az enyém.
El kell fogadnom, hogy nem lehet egy hozzád hasonlóval.
-Ezzel azt mondod, az én hibám. -Oké, a tiéd. Embri vagy.
Ez az eddigi legfájdalmasabb szakításom.
Még rosszabb, mint mikor a hullámvasúton dobtak ki,
és az összes idegen vette a másolatokat a közben készült képekről,
mert annyira bőgtem.
Tudod, mit? Nem.
Eddig ahányszor kidobtak, mindig beletörődtem.
Most nem így lesz veled! Harcolni fogok értünk!
-Ezért fogsz harcolni? -Igen.
Tudod, mit mondok a szakítási kísérletre?
-Kösz, nem! -Mi?
Nem fogsz megszabadulni tőlem, mert szerelmes vagyok beléd.
Hallod, világ? Szerelmes vagyok egy virslibe!
Ne mondogasd már! Fejezd be! Maradj csöndben!
Próbálom helyrehozni az életem, oké?
Csak akkor lehetek Brendával,
és remélhetem, hogy Barry újra bízni fog bennem, ha elválunk.
Nem. Ami köztünk van, az valódi, Frank!
Mint a 100%-os narancslé.
Nem igaz!
Tényleg az hitted, hogy az ételek befogadnak majd?
Tűnj innen! Te és a büdös embriszád!
Menj! Tűnés!
Menj innen! Nem látod, hogy már nem kellesz?
Ezt nem gondolod komolyan!
De igen. Te szörnyeteg!
Tudtam, hogy a virsli infarktust okozhat,
de azt nem, hogy összetöri az ember szívét!
Tudom, mit csinálsz, Sammy.
Már épp leírtalak volna,
de már látom, hogy a jó ételek igenis megromolhatnak.
És aztán bennük van a lehetőség, hogy újra jók legyenek.
Azt mondod, megromlottam?
Akkor miért van itt ennyi étel miattam?
Miért éljeneznek, ha nyomok egy ilyet?
Sammy, nem ismertél, mikor én voltam a csenevész a csomagban.
Mindenki bántott, amiért kicsi voltam.
Aztán kitört a forradalom, és hős lettem.
Aztán embriket öltem, és 60 centisnek éreztem magam.
De már látom, hogy az izgalmak kergetésével
csak próbáltam elfedni a fájdalmat, amit a csenevészségem miatt éreztem.
Biztos vagyok benne, hogy te pedig a hírnevet és figyelmet
használod a Lavash elvesztése miatt érzett fájdalmad elfedésére.
Ki ne mondd még egyszer a nevét a közelemben!
Kifelé, te csenevész lúzer!
Csak irigyled a sikeremet, a kocsijaimat, a barátaimat meg a képernyőimet!
Nem, semmi sem...
Mindent megkaptam, amit csak akartam. Mindent.
Mindenes bagel vagyok!
Oké. Én csak...
Jó, mindenes bagel vagy! Jézusom!
Jesszus! Így beszélek?
Juliust keresem.
Senki sem léphet be Julius lakosztályába napnyugta és napkelte között.
Oké. Majd visszajövök... Pillanat! Mi?
Nem megyek el, amíg nem találkoztam vele.
Ételek halnak meg az utcán!
Igen. Meghalhatnál velük te is.
Egy nyöszörgő szellőző? De hát a szellőzők nem nyöszörögnek.
Julius. Ahogy gondoltam. Csak egy szomorú kis citrus.
Hahó?
Julius?
Segítség! Ki kell szabadítanod innen! Érted? Segítened kell!
Segítség! Szabadíts ki!
Mi? Nem értem, mi folyik itt.
Csak szabadíts ki!
Oké. Mi a kód?
Nem tudom. Semmit sem tudok, mikor bennem van.
-Benned van? -Kikapcsol az agyam.
Mi? Nem értek semmit. Mi a francról beszélsz?
Úristen, visszajött!
Mi? Ki jött vissza?
-Menekülj! Fuss, te buta buci! -Mi elől?
Fuss!
Nocsak! Ki érkezett a narancs parancsára?
Tessék? Hahó?
Idelent vagyok, drágám.
Képzelem, mennyire nem értesz semmit.
Cikáznak a fejedben a kérdések.
Ki ez a kis rizsszem?
Miért van Julius láncra verve, és miért könyörög segítségért?
És mi az a fura szerkezet
a fényes, ráncos segglyuka mögött?
Miért csak állsz, és nézel?
Nem is értem, amit látok.
Mondtam, hogy beszélhetsz, Julius?
Talán segít, ha rizsázok az eredettörténetemről.
A háború után
mind abban reménykedtünk, hogy az ételek mind összefoghatnak.
Aztán jött az árvíz.
És minden reményem elúszott a 4000 unokatesómmal együtt.
Segítségre volt szükségem.
Köszönöm!
Nem, én köszönöm, ragacsos rizs! Imádom ezeket!
De nem segített senki.
Visszavonultam a Shopwell'sbe, ahogy mindenki más is.
De nem volt összefogás. Mindenki csak magával törődött.
Ott voltam, és láttam az ételek valódi természetét.
Láttam, mi kell nekik.
És hogy mit képesek érte művelni egymással.
Tudtam, hogy nincs esélyem.
Túl kicsi voltam.
Aztán a barátod visszatért a válasszal.
A seggén keresztül irányítom ezt a hülye faszfejet.
Ha egy étel análisan irányíthat egy embrit,
gondoltam, talán ugyanezt ételeken is lehet alkalmazni.
Aztán egy karmikus, szimfonikus pillanatban megláttam,
hogy a legnagyobb seggfej, akit ismerek, a legnagyobb segglyukkal rendelkezik.
Nem lapos segg volt vagy két szép fokhagymagerezd.
Hanem jókora valag.
Akár ketten is ülhetnének rajta.
Értem. Találtál egy narancsot seggel.
Igen, és szintet léptem.
Tisztábban kapcsolódtunk, mint remélhettem volna.
Irányítottam a mozdulatait.
Még a beszédét is.
Próba!
Be van kapcsolva?
A rizs intellektusával és ezzel az adoniszi narancstesttel
elindultam a siker felé.
Enyém! Az enyém!
Enyém!
Aztán a hülye képükbe vágtam az ajtót.
Nem hiszem, hogy fontosak ezek a részletek.
A leggyengébb ételből a városban
a legerősebbé váltam.
De akkor te meg a kis virslid
megpróbáltátok ezt elvenni tőlem, mikor kitaláltátok a...
A kosztogatást.
Aha.
Aztán valamiért ti idióták egymás ellen fordultatok,
megnyertem a választást, és itt vagyunk.
De rizs vagy.
A hatalmaddal segíthettél volna az ételeknek,
akik ugyanolyan kicsik és sebezhetőek, mint te.
Miért tenném?
Ők sem segítettek nekem, amikor tehették volna. Senki sem.
Én most megteszem.
Nincs túl késő, hogy megváltozz.
Vágóé Julius is biztosan megbocsát neked.
Tudod, mit?
Igen, megteszem.
Mi? Ez csodálatos! Tudtam, hogy meggondolod magad.
Nem azt.
Azon gondolkodtam, megöljelek-e,
amiért ismered a titkomat.
És meg fogom tenni. Igen.
Igen!
De egy étel nem ölhet meg egy másikat.
Viccelsz, buci?
Hány étel halt meg, mert a többiek nem tettek semmit?
Mást sem csinálunk, csak öljük egymást.
Oké. Verekedni akarsz?
Kurvára verekedni akarok. Csináljuk!
Visszaszerzem a bucikám!
A bucikám Visszaszerzem a bucikám...
A szemem!
Baszki, ez csíp!
Mássz ki onnan, te kis geci!
Narancs, szoríts!
Láttátok Brendát?
Nem érdemled meg őt!
Igen? Várj, amíg meglátod, hogy kicsinosítottam a lombházunkat.
-Várj! Ne! Én vagyok az, az igazi Julius. -Mi?
Biztos kilökted belőlem Rizst.
-Elment. -Igen?
Igen. Úristen, köszi!
Még itt lehet valahol.
Nem vagyunk biztonságban.
Igazad van.
Előbb hűl ki a sütő, mint hogy legyaknád Brenda Bucit!
Biztos nincs odafent? Azt mondta...
Melyik részét nem érted annak, hogy napnyugta és napkelte között
senki sem mehet fel oda?
Ne, várj! Én vagyok, Julius. Most tényleg!
Azt hiszed, újra bedőlök ennek?
Hahó, Brenda, Julius?
Mi a fasz?
Brenda!
Frank, semmi gond. Jól vagyok.
Ó, visszavonom.
Ne, csak maradj itt!
Nincs lábad, úgyhogy hozok segítséget.
Várj, Frank! Látom Rágót.
Boldog.
Felállt a székből. Még táncol is kicsit.
Azt akarja, hogy táncoljak vele a fénybe, Frank.
Ne, Brenda, ne!
Ne menj Rágóhoz! Ne táncolj vele a fénybe!
Mondd meg neki, hogy tűnjön el! Baszódj meg, hagyd békén!
Hív engem. Hogy mondod, Rágó?
Elmondja a választ.
Milyen választ?
Emlékszel az üzenetére a legfontosabb dologról az életben?
Nem tudta elmondani a halála előtt.
Emlékszel? Kicsit idegesítő volt,
mert olyan sokáig köntörfalazott.
Igen, emlékszem.
Már én is tudom.
Igen? Tudod, hogy végződik a mondat?
Annyira mélyenszántó.
Mindent megváltoztat.
Bárcsak előbb megtudhattam volna.
Mi az?
A legfontosabb dolog az életben
az...
Az? Mi?
Jaj, ne!
Úristen! Ne!
Ne!
A feliratot fordította: Györgyi Blanka
Kreatív supervisor: Kamper Gergely