Mattopia!
Kom ihåg, Julius. Du är ingenting utan mig.
Städa upp det.
Nu ska du le. Så där, ja.
Slappna av, era jävla idioter.
Ja, just så.
En saga om två städer.
En med rikedom och makt bortom all fantasi.
Den andra...
En karg ödemark,
utblottad av stanken av hopplöshet och förfall.
Verner, jag kan inte köra dina deppsticks.
Julius nya uppdrag är att tona ner ojämlikhet
genom att distrahera med chockerande nyheter
utan faktakoll och med underhållning.
Som vår nya show, Squid Games.
Vi livestreamar bröderna Calamaris schackspel.
...ställ den här så vinner jag
Väldigt lugnande.
Men hur kan du ignorera lidandet?
Vi måste driva oss själva, helt planlöst, in i berättelserna.
Vi är mitt inne i en veritabel Challah-caust.
Min nya panelmedlem, Melon Gibson säger
att Challah-causten är en lögn.
Dessutom finns det en bagel bakom varje krig.
Lugna dig nu, Melon.
Hej grabbar, vill ni festa med en kändis?
Sammy blev en riktig skitstövel, inte sant?
Jag gillade honom, men nu är han som ett förlorat ägg.
Ännu ett exempel på god mat som blivit dålig.
Vänner bara sviker i slutändan, eller hur?
Inte du, coola Brenda.
Tack. Maten var nog inte redo att riva ner hela systemet.
Dumt att dela upp vår röst.
Jag fick dig att göra det. Det är mitt fel.
-Jag borde inte ha ljugit. -Och?
Jag borde inte ha stulit tänder maskerad som Potatoe Head.
Och?
Jag drev ner dig i fontänen
med inbromsningen vid tandutryckningen.
Och?
Och jag borde inte ha engagerat mig sexuellt med humisjäveln.
Där kom den, äntligen. "Jag borde inte ha knullat humisen."
Jag kände mig osäker, och...
Han trodde på mig så mycket när jag inte trodde på mig själv.
Eller er.
Jag borde ha litat mer på oss. Jag är så ledsen.
Ni behöver inte förlåta mig.
Bra, för det var oförlåtligt.
Jag vet och jag ska göra mig av med humisen.
För alltid. Jag svär på vår vänskap.
Vilken vänskap?
Jag antar att jag förtjänar det, åtminstone av dig.
Så jag går nu. Jag vet inte vart, men...
Jag förlåter dig.
Gör du?
-Du trasslade verkligen till det. -Ja.
Det kanske hör till att mat rör ihop saker.
Varken vi eller vårt samhälle är perfekta.
Ja, precis. Vem som helst kan knulla en humis.
Det är inte sant.
Felet är att vi pressar oss för mycket för att fixa Mattopia
när vi borde ha lagt mer energi på oss själva.
Nu kanske vi kan börja söka efter just den biten.
Det kommer att ta tid.
Det jag såg var hemskt.
Jag får inte bilderna ur mitt huvud.
Som när majonnäsen sprutade ut ur hans...
Okej, du behöver inte säga det. Jag förstår.
För jag var där. Ta bara så mycket tid du behöver.
Men Frank, vi måste fixa Mattopia.
Vi förlorade, men de är trots allt våra barn.
Det kommer att vara vårt ansvar
oavsett om de motar bort oss eller beter sig idiotiskt.
Hej, sopor. Julius äger.
Det är vår uppgift att ta fram det goda. Även i Julius.
Innerst inne i honom finns det säkert
mat som bara vill bli älskad.
Jag skulle nog kunna nå honom.
Din vällinghet slutar aldrig att förvåna mig.
Även i nederlagets giftiga aska,
blommar förlåtelsen och ger kärlekens rikliga skörd.
Filmar killen dig ännu?
Ja, men det gör inget längre.
-Vi ses senare? -Jag ser inget som motsäger det.
Frank. Är allt okej? Hur gick valet?
Det gick bra, kompis. Ja, det hela gick jättebra.
För att du gjorde ett så bra jobb.
Det är otroligt. Vinglade du som jag föreslog?
Jag visste att du inte skulle göra slut. Jag får nog fixa det.
Ja, jag vinglade hela tiden.
Och de älskade det. Vinglandet blev kronan på verket.
Vilket gör nästa del lite svårt att säga.
Nej, inte det där nu igen.
Det är inte du, Jack. Det är jag.
Och det faktum att det inte skulle fungera med någon som du.
-Så det beror alltså på mig -Okej, ja. För du är en humis.
Av alla gånger jag blivit dumpad så gjorde det här mest ont.
Till och med mer än den gången i bergochdalbanan
och alla främlingar som köpte foton från åkturen
för att jag grät så mycket.
Vet du vad? Nej.
Alla andra gånger har jag bara accepterat och gått vidare,
men inte den här gången. Jag ska kämpa för det här.
-Ska du kämpa vidare? -Japp.
Vet du vad jag säger om detta?
-Nej tack. -Vad?
Du blir inte av med mig, för jag är kär i dig.
Hör du det, världen? Jag är kär i en varmkorv!
Sluta med den där skiten. Glöm det. Skruva ner ljudet.
Jag försöker få mitt liv tillbaka på rätt spår, okej?
Jag vill få tillbaka Brenda
och Barry. Enda sättet är att släppa taget om dig
Nej, Frank. Det här är på riktigt.
100 % rent klass-A nötkött äkta.
Nej, det är det inte.
Trodde du faktiskt att maten skulle acceptera dig som sin egen?
Gå härifrån. Du och din dumma mänskliga andedräkt.
Gå! Ge dig iväg!
Gå härifrån! Jag vill inte ha dig längre.
Du menar inte det där.
Jo, det gör jag. Ditt monster.
Korv kan orsaka blodpropp i hjärtat
men att de kan krossa det var nytt.
Jag vet vad du gör, Sam.
Jag tänkte avskriva dig,
men nu ser jag att bra mat kan bli dålig.
Men den har potential att bli bra igen.
Menar du att jag har blivit dålig?
Varför är det då så mycket mat här för mig?
De hejar på mig när jag prövar nya drag?
Du kände mig inte när jag var stumpen i vårt paket.
Alla mobbade mig för att jag var liten.
Sedan började revolutionen och jag blev en hjälte.
Att döda humisar gjorde mig en halvmeter lång.
Nu inser jag att spänningen och de pulshöjande insatserna
bara var ett försök att dölja smärtan av att vara knäppisen.
Du använder kanske ära och berömmelse
för att dölja smärtan av att du miste Lavash.
Du. Nämn aldrig hans namn i min närheten.
Gå härifrån, din lilla snut.
Du är bara avundsjuk på framgången, bilarna och vännerna.
Nej, ingenting kan vara...
Jag har allt jag någonsin velat ha. Allt.
Jag är en allting-bagel!
Okej. Jag var...
Då vet jag. Du är en allting-bagel. Enkelt.
Jösses. Är det så jag låter?
Julius, tack!
Ingen får besöka Julius svit mellan mörkrets och ljusets tid.
Okej. Jag kommer... Vad?
Jag går inte innan jag träffat honom.
Det ligger mat på gatan och dör.
Lägg dig där du också.
En gnällande ventil? Ventiler gnäller inte.
Julius. Precis som jag trodde. Han är bara en sorglig liten citrus.
Hallå?
Julius?
Hjälp! Hjälp mig härifrån! Jag behöver hjälp!
Hjälp mig härifrån!
Jag förstår inte. Vad händer?
Få mig härifrån bara!
Okej. Vad är koden?
Jag vet inte. Jag vet ingenting när hon är inuti mig.
-Inuti dig? -Min hjärna bara stängs av.
Vad? Jag förstår ingenting. Vad fan pratar du om?
Herregud. Hon är tillbaka.
Vad? Vem är tillbaka?
-Spring, din dumbulle! -Springa från vad?
Spring!
Vad är detta? Titta vad apelsinen släpade in.
Förlåt. Hallå?
Här nere, min kära.
Jag kan tänka mig att du är ganska förvirrad just nu.
Frågorna snurrar i huvudet.
Vem är detta lilla risgryn?
Varför är Julius fastkedjad och ber om hjälp?
Och vad är det för en märklig grej
bakom hans ljusa, rynkiga A-hål?
Varför tittar du egentligen på det här?
Jag är också osäker på vad jag ser.
Sa jag att du får prata, Julius?
Jag borde kanske berätta min orange-in-historia.
Efter kriget,
var tanken på en sann matförening så lovande.
Men sen kom översvämningen.
och alla mina förhoppningar sköljdes bort, tillsammans med mina 4 000 kusiner.
Jag behövde hjälp.
Tack!
Tack till dig klibbiga ris. Jag älskar de här.
Men ingen kom.
Jag tog mig till Shopwell's som alla andra.
Men det fanns ingen enighet. All mat tänkte bara på sitt eget bästa.
Det var då jag såg matens sanna natur.
Jag såg vad de behövde.
Vad de skulle göra för att få det.
Jag visste att jag inte hade någon chans.
Jag var för liten.
Sen kom din vän tillbaka med svaret.
Jag kontrollerar den här idioten genom hans rumpa.
Om ett livsmedel kunde styra en humis analt
undrade jag om samma teknik kunde appliceras på ett livsmedel.
Sedan, i ett karmiatiskt, symfoniskt ögonblick,
insåg jag att den största skitstöveln hade det största rövhålet jag någonsin sett.
Nu pratar vi inte om en pannkaksröv eller något blyarsle.
Det här var en badonkadonk.
En badonk så trevlig att den donkade två gånger.
Jag förstår. Du hittade en apelsin med en rumpa.
Ja, det gjorde jag och jag trappade upp en nivå.
Vi kopplade direkt, bättre än väntat.
Jag kontrollerade hans rörelser.
Till och med hans tal.
Testing, testing. Är...
Är den här grejen på?
Med ett risgryns intellekt och denna orange Adonis kropp
hade jag det perfekta läget för att lyckas.
Mitt. Mitt...
Mitt, mitt.
Så jag slog igen dörren i deras dumma jävla ansikten.
Det där är kanske onödiga detaljer.
Jag gick från att vara den svagaste maten i stan
till den mäktigaste.
Men då kom du och din lilla wienerkorv
och försökte ta det ifrån mig när ni började med er...
Fördelningsplan.
Ja.
Sedan vände ni er mot varandra.
Jag vann valet och här är vi.
Men du är ett risgryn.
Du kunde ha hjälpt mat
som var lika liten och sårbar som du.
Varför skulle jag?
De sträckte inte ut en hand åt mig när de hade chansen. Ingen gjorde det.
Jag sträcker ut handen nu.
Det finns tid att ändra sig.
Julius förlåter dig också så småningom.
Vet du vad?
Ja, jag ska göra det.
Jag visste att du skulle komma på bättre tankar.
Nej, inte det.
Jag funderade bara tyst om jag ska döda dig eller inte,
för att du vet min hemlighet.
Så får det bli.
Javisst.
Men mat dödar inte mat.
Skämtar du med mig, kärring?
Hur många livsmedel har dött för att ingen annan gjort något?
Allt vi gör är att döda varandra.
Okej. Vill du slåss?
Jag ska nog slänga dig i väggen. Sätt igång.
Jag ska ha min bulle tillbaka
Min bulle tillbaka Jag ska ha min bulle tillbaka...
Mitt öga!
Fan, det svider!
Ut därifrån, din lilla jävel!
Apelsinkontrollfreak!
Har ni sett Brenda någonstans?
Du förtjänar henne inte.
Vänta tills hon ser hur jag gjort i ordning vår trädkoja.
-Gör det inte. Det är jag, riktiga Julius. -Vad?
Du måste ha slagit ut Risgrynet ur mig.
-Hon är borta. -Verkligen?
Ja. Herregud. Tack.
Men hon är nog kvar här någonstans.
Vi är inte säkra ännu.
Det har du rätt i.
Du ska få det hett om öronen innan du rår på Brenda Bunsen.
Är hon inte där uppe? Hon sa...
Vilken del av "Mellan mörkrets och ljusets tid"
förstod du inte?
Nej vänta. Det är jag. Julius. På riktigt den här gången.
Jag går inte på det där igen.
Hallå? Brenda? Julius?
Vad fan?
Brenda.
Frank. Det är okej. Jag är okej.
Glöm det.
Nej nej nej. Stanna här.
Du har inga ben, så jag ska hämta hjälp.
Vänta, Frank. Jag ser Gummit.
Han är glad, Frank.
Han är uppe från stolen. Han dansar till och med lite.
Han vill att jag ska dansa med honom in i ljuset, Frank.
Nej, Brenda. Gör det inte.
Dansa inte in i ljuset tillsammans med Gummit.
Säg åt honom att dra åt helvete. Fy fan, Gummit.
Han kallar på mig. Vad är det, Gummit?
Han berättar svaret för mig.
Vilket svar?
Kom du ihåg hans budskap om det viktigaste i livet?
Han kunde inte få fram det innan han dog.
Minns du? Det var lite irriterande,
eftersom han tog så lång tid på sig för att få fram det.
Ja, jag minns.
Jag vet det nu.
Gör du? Vet du slutet på meningen?
Det är så djupt.
Det förändrar allt.
Jag önskar att jag hade fått reda detta tidigare.
Vad är det?
Det viktigaste i livet
är...
Är? Är?
Nej, nej, nej.
Herregud! Nej!
Nej!
Undertexter: Owe Laine
Kreativ ledare Gabriella Ekbom