SPELUNKY: OPPTELLING
Hvor mange ganger er det nå?
Jeg vet ikke. Femten? Kanskje seksten.
Samme det. Pigger igjen.
Ana, du må ta dette mer alvorlig.
Det er bare å dø.
Selv den store Liz Mutton måtte jo falle på et par pigger?
Miner.
Det var første gang.
Døde du i gruvene?
Jeg døde av en mine. Tråkket på den.
-Gjorde det vondt? -Mest psykisk.
Døden er ikke noe du bør riste av deg.
Vi rister den bokstavelig talt av oss.
Hver gang jeg dør, lager jeg et merke i veggen.
Minnesmerker, antar jeg.
Små gravsteiner for versjonen av meg som døde.
Ja, men du er fortsatt samme person.
Er du sikker?
Det er fortsatt slutten på et liv, selv om vi kommer tilbake.
Slapp av. Ikke vær redd.
Jeg har huleforskning i blodet.
Og jeg tror den neste...
...kan være min tur.
-Spydfelle? -Hvordan visste du det?
Masse erfaring.
Hvordan har du det?
Aldri bedre.
Kom igjen!
Jeg er på 82.
Åttito?
Jeg har dødd 82 ganger.
Mer enn deg.
Og jeg er langt fra slutten.
Jeg er ikke skadet. Bare...
Uthult.
Ja.
Hjertet mitt er slitent eller noe.
Jeg vet ikke hvorfor jeg gjør dette lenger.
Hør her.
Jeg vet det er vanskelig.
Og alt forandrer seg.
Ja. Det er alltid annerledes.
Nettopp.
Akkurat som livet.
Hver dag, som hver gang du går gjennom de dørene, er et nytt eventyr.
All den faren...
...alle de skjønne øyeblikkene,
og selv de smertefulle dødsfallene...
De er fortsatt her.
De er ikke borte.
De er mine.
Bare dine. Akkurat som jeg har alle mine.
Trolldommen her er ubrytelig.
Og hver gang venter et nytt eventyr, bare for deg.
Hver ripe du lagde på veggen, markerte mer enn at du døde.
Du markerte eventyr du skapte.
Kanskje den neste blir din tur.
Her kommer noen og åtti.
Tekst: Marte Fagervik
Kreativ leder Heidi Rabbevåg