Hur många gånger är det?
Jag vet inte. Sexton gånger, kanske?
Det var pålarna igen.
Du måste ta det här på allvar, Ana.
Jag dog bara.
Även den stora Liz Mutton har blivit spetsad, eller hur?
Minor.
Det var första gången.
Dog du i gruvorna?
Jag dog när jag trampade på en mina.
-Gjorde det ont? -Bara känslomässigt.
Döden är inget du bara kan skaka av dig.
Vi gör bokstavligen det.
Varje gång jag dör ristar jag ett märke i väggen.
Minnesmärken.
Små gravstenar för den version av mig själv som dog.
Du är fortfarande samma person.
Är du säker på det?
Det är slutet på ett liv, även om vi kommer tillbaka.
Slappna av. Oroa dig inte.
Jag har grottforskning i blodet.
Och mitt nästa försök...
...blir nog mitt bästa.
-Spjutfälla? -Hur vet du det?
Mycket erfarenhet.
Hur mår du?
Aldrig mått bättre.
Kom igen!
Åttiotvå.
Åttiotvå?
Jag har dött 82 gånger.
Fler gånger än du.
Och jag är inte ens nära slutet.
Jag är inte skadad. Men...
Urholkad.
Ja.
Mitt hjärta känns trött.
Varför gör jag ens det här?
Lyssna på mig.
Jag vet att det är svårt.
Allt förändras.
Ja. Det är alltid annorlunda.
Just det.
Precis som livet.
Varje dag är ett nytt äventyr.
All fara...
...all skönhet...
...och all smärtsamma dödsfall...
De är kvar.
De är inte borta.
De är mina.
Bara dina. Precis som jag har mina.
Den här platsens förtrollning är obrytbar.
Varje gång väntar ett nytt äventyr, bara för dig.
Varje märke är inte bara när du dog.
Märkena är äventyr som du har skapat.
Vem vet, nästa gång kanske du lyckas.
Dags för åttio-nåt.
Undertexter: Victor Ollén
Kreativ ledare Bachar Haj Bakir