HONOR OF KINGS ALLE TINGS SKJEBNE
Bare hold øynene lukket.
Det ordner seg.
Jeg ble gjort foreldreløs av en levende by.
Alltid i endring. Alltid i bevegelse.
En by kontrollert av en stor maskin. En tiangong.
Byen skal ta vare på og beskytte oss...
Stopp.
...men noe er galt.
Den mekaniske hjernen som styrer byen, svikter.
En gal gud som ser alt som et spill.
Beskyttet i det befestede palasset til tiangongen.
Hvordan hevner man seg på en gud?
Nei! Ikke inn dit. Aldri.
Du!
Du. Du skal vel ikke inn dit?
Jo.
Da er du gal!
Du ender opp som oss.
Vi sparer plass til deg!
Du er her for å utfordre tiangongen.
Ja.
Du er ung.
Jeg er Chang'ans beste weiqi-spiller.
Arrogant også.
Fantastisk.
Kom inn. Vi har et spill å spille.
Fra dette stedet observerer og kontrollerer tiangongen byen.
Alt som har vært. Alt som vil bli.
Du kan kjempe mot tiangongen i et spill du velger.
Jeg kan reglene.
Da vet du at jeg må si det.
Du får bare én sjanse, siden den allvitende tiangongen er ansvarlig
for bevegelsene i vår flotte by,
og dens øyeblikk i tidens elv er dyrebare.
Hvis du beseirer tiangongen,
vil du ta dens makt, dens herlighet og dens byrde.
Skjebnen til denne byen.
Men du vinner ikke.
Alle som kjempet mot tiangongen, har blitt rablende gal.
Det vet jeg.
Men jeg vet også at du mister kontrollen.
Byen kollapser.
Som tiangongen alltid har visst.
Når jeg sier at jeg vet alt, mener jeg alt.
Hele historien, alle årsaker og alle virkninger.
Én domino slår ned den neste.
Selv et menneske kan forstå dette.
Men her er verdenen tiangongen ser.
Hvert faktum. Hvert øyeblikk.
Én ting fører til den neste, og den neste,
og til det som ubestridelig kommer etter det.
For tiangongen er det ingen forskjell på å huske fortiden
og se for seg fremtiden.
Jeg vet alle dine trekk lenge før du gjør det.
Greit. La oss spille.
Om du er bedre enn mennesker, hvorfor vil du se ut som oss?
For deres skyld.
Men jeg har ikke et ansikt som ikke er en forkledning.
Hvordan vil du jeg skal se ut?
Du kan spille mot deg selv
eller en av weiqi-mesterne gikk i lære hos
og overgikk for lenge siden.
Eller deg selv som barn.
Hele livet ditt er her.
Alt du har vært,
alt du kommer til å bli.
Jeg vet hvor du begynner,
og hvor du ender.
Velg en hånd.
Du velger svart.
Og jeg spiller hvit.
Plasser den første steinen.
Hvorfor spiller du spill
hvis du vet hvordan alt ender?
Jeg vet bare hva som vil skje fordi det vil skje.
Så du kontrollerer alt.
Nei, ingenting.
Men du beveger byen.
Som månen beveger tidevannet.
Årsak og virkning. Det er alt.
Du skal fortelle hvorfor du er her.
Ikke bruk det ansiktet.
Som du vil.
Du drepte foreldrene mine.
Du har ikke fulgt med.
Se.
Jeg vet slutten.
Slutt.
Slutt, sa jeg!
Det var et jordskjelv. Et demonisk angrep.
Demonene måtte returneres til underverdenen.
Din tur.
Du kunne gjort alt mulig.
Du måtte ikke drepe foreldrene mine!
Hvis tidevannet druknet foreldrene dine,
ville du hevnet deg på månen?
Ja.
Du gjør heller månen til fiende enn å innrømme at årsak kommer før virkning.
Du tror meg fortsatt ikke.
Her.
Dette speilet reflekterer ett sekund inn i fremtiden.
Ingenting er tilfeldig.
Jeg kan stille speilet to minutter inn i fremtiden.
Eller en time.
Vil du se hvordan dette ender,
og så bli gal av å prøve å unngå det uunngåelige?
Det er på dette punktet folk begynner å miste vettet.
Når du får absolutt bevis på at du ikke har kontroll,
vil hjernen din prøve å overbevise seg selv om at den tar valg.
At du har fri vilje.
At du ikke bare er nok et tannhjul
som snurrer i en kompleks, men helt forutsigbar maskin.
Du tenker slik fordi du er en maskin.
Og du er ikke det?
Noen maskiner er laget av metall, noen maskiner er laget av kjøtt.
Byen Chang'an er laget av begge.
Vent. Hva?
Er det ekte?
Visste du ikke det?
Vi spiller om kontroll over Chang'ans bevegelser.
Det betyr at vi spiller med Chang'an.
Det vi gjør, har konsekvenser.
Slutt!
Det er folk der ute!
Og dette er det andre punktet der folk går fra vettet.
Å sitte fast i en skjebne du ikke kan kontrollere,
men fortsatt ansvarlig for flere tusen liv.
Du kan ikke være perfekt! Du kan ikke vite alt!
Og du mislykkes. Du faller fra hverandre.
Denne byen har falt fra hverandre mer og mer hele livet mitt!
Ikke noe varer evig.
Min slutt, som din, er innebygget i designet mitt.
Men om det er for mye for deg, hvorfor ikke bli i fortiden?
Jeg har alt her.
Fordi de er døde.
Nei.
De er bare i fortiden.
De er borte!
Så sikker.
Når du ikke orker å se på det engang.
Du ødela livet mitt!
Du gjør meg til en fiende så du kan hate meg.
For når du hater, slipper du å tenke.
Vis meg.
Hvordan de døde.
Jordskjelvet ødela byen
og slapp løs demoner fra underverdenen.
Borgere som foreldrene dine prøvde å kjempe mot dem,
men det var for mange.
Hold øynene lukket.
Det ordner seg.
Tiangongen ga opp en del av byen den dagen for å bevare helheten.
Foreldrene mine reddet meg.
De valgte å ofre seg.
Det måtte skje.
Fordi de sørget for det.
Hvordan kan du tro det?
Fordi jeg tar samme valg.
Brettet representerer Chang'an.
Med oss i hjertet.
Hva gjør du?
Du ville sagt
det jeg er her for å gjøre.
Slutt! Vil du ofre deg?
Jeg kan ikke vinne, men jeg kan velge hvordan det ender.
Til tross for alt jeg har vist deg,
tror du fortsatt at du tar et valg?
Spill... steinen... din.
Så...
Jeg overgir meg.
Dette var et...
...morsomt spill.
Hva gjorde du?
Jeg vant.
Nei. Umulig!
Umulig.
Uunngåelig.
Men hva skjer nå?
Nettopp.
Du er her for å utfordre tiangongen.
Ja.
Tekst: Marte Fagervik
Kreativ leder Heidi Rabbevåg