HONOR OF KINGS SAKENS NATUR
Blunda.
Det kommer att bli bra.
Jag togs in av en levande stad.
Ständigt föränderlig, alltid i rörelse.
En stad kontrollerad av en stor maskin. En Tiangong.
Staden ska ta hand om och skydda oss...
Stopp.
...men nåt är fel.
Det mekaniska medvetandet som styr staden har slagit slint.
En galen gud som ser allt som ett spel.
Befäst i Tiangongs palats...
...hur hämnas man på en gud?
Nej! Gå inte dit.
Du!
Du tänker väl inte gå dit?
Jo.
Då är du galen!
Du blir precis som vi andra.
Vi sparar en plats åt dig!
Du är här för att utmana Tiangong.
Ja.
Du är ung.
Jag är den bästa Weiqi-spelaren i Chang'an.
Och arrogant.
Underbart.
Kom in. Vi har ett spel att spela.
Härifrån observerar och kontrollerar Tiangong hela staden.
Allt som har varit och kommer att bli.
Du kan utmana Tiangong i vilket spel som helst.
Jag kan reglerna.
Då vet du att jag måste nämna dem.
Du får bara en chans, då den allvetande Tiangong
ansvarar för vår stora stads rörelser,
och stunderna i tidens flod är värdefulla.
Om du besegrar Tiangong,
tar du över dess makt, ära och börda.
Stadens öde.
Men du kommer inte vinna.
Alla som har utmanat Tiangong har blivit spritt språngande galna.
Jag vet.
Men du har tappat kontrollen.
Staden faller sönder.
Som Tiangong har förutspått.
När jag säger att jag vet allt, då menar jag det.
All historia, varje orsak och varje effekt.
En domino slår ner nästa.
Även en människa förstår detta.
Men här är världen som Tiangong ser den.
Varje fakta. Varje ögonblick.
En sak leder till nästa
och vad som väntar efter det.
För Tiangong finns det ingen skillnad mellan att minnas det förflutna
och föreställa sig framtiden.
Jag vet allt du gör långt innan du själv gör det.
Då så. Låt oss spela.
Om du är överlägsen människor, varför ser du ut som oss?
För din skull.
Jag har inget ansikte som inte är en förklädnad.
Vad föredrar du?
Du kan spela mot dig själv
eller en av Weiqi-mästarna som du studerade med
och överträffade för länge sen.
Eller dig själv som barn.
Hela ditt liv är här.
Allt du nånsin varit,
allt du nånsin kommer att bli.
Jag vet var du börjar,
och var du slutar.
Välj en hand.
Du väljer svart.
Och jag spelar vit.
Lägg den första stenen.
Varför spelar du ens spel
om du vet resultatet?
Jag vet vad som kommer att hända för det ska hända.
Du kontrollerar allt.
Nej.
Du flyttar staden.
Som månen orsakar tidvattnet.
Orsak och verkan. Det är allt.
Du tänker berätta varför du är här.
Använd inte det ansiktet.
Som du vill.
Du dödade mina föräldrar.
Du har inte varit uppmärksam.
Titta.
Jag vet hur det slutar.
Sluta.
Sluta sa jag!
Det var en jordbävning. Ett demoniskt intrång.
Demonerna behövde drivas till underjorden.
Lägg din sten.
Du kunde ha gjort nåt.
Du behövde inte döda mina föräldrar!
Om tidvattnet dränkte dina föräldrar,
hade du hämnats på månen?
Ja.
Du gör hellre månen till din fiende än erkänner att orsaken föregår verkan.
Du tror mig fortfarande inte.
Här.
Den här spegeln reflekterar en sekund i framtiden.
Inget händer av en slump.
Jag kan få spegeln att visa två minuter i framtiden.
Eller en timme.
Vill du se hur det slutar
och bli galen i ett försök att undvika det oundvikliga?
Det är nu folk blir galna.
När du inser att du inte har kontroll
och din hjärna försöker övertyga sig själv att den har ett val.
Att du har fri vilja.
Att du inte är ett kugghjul
i en komplex, men förutsägbar maskin.
Du tänker så bara för du är en maskin.
Och det är inte du?
Vissa maskiner är gjorda av metall, andra av kött.
Chang'an är gjord av båda.
Vänta. Vad?
Är det äkta?
Hur visste du inte det?
Vi spelar om kontrollen över Chang'ans rörelser.
Det betyder att vi spelar med Chang'an.
Våra handlingar har konsekvenser.
Sluta!
Det finns folk där ute!
Det är också nu människor blir galna.
Fast i ett öde de inte kan kontrollera,
fast ansvariga för tusentals liv.
Du kan inte vara perfekt! Du kan inte veta allt!
Du faller samman.
Staden har fallit samman i hela mitt liv!
Inget är evigt.
Båda våra slut är inbyggda i min design.
Om det är för mycket för dig, varför inte stanna i det förflutna?
Jag har allt här.
För de är döda.
Nej.
De är i det förflutna.
De är döda!
Du är så säker.
Men du kan inte ens se på dem.
Du förstörde mitt liv!
Du vill att jag är din fiende, så du kan hata mig.
När du börjar hata slutar du tänka.
Visa mig.
Visa mig hur de dog.
Jordbävningen rev upp staden
och släppte lös demoner från underjorden.
Medborgare, som dina föräldrar, försökte hålla dem borta,
men de var för många.
Blunda.
Det kommer att bli bra.
Tiangong gav upp en del av staden för att bevara helheten.
Mina föräldrar räddade mig.
De valde att offra sig.
De var tvungna.
De fick det att hända.
Hur kan du tro det?
För jag gör samma val.
Brädet representerar Chang'an.
Vi är dess hjärta.
Vad gör du?
Man kan säga
vad jag är här för.
Sluta! Tänker du offra dig själv?
Jag kan inte vinna, men jag kan välja hur det slutar.
Trots allt jag har visat dig,
tror du fortfarande att du har ett val?
Spela... din sten.
Då...
Ger jag upp.
Det här var...
kul.
Vad har du gjort?
Jag vann.
Nej. Det är omöjligt!
Omöjligt.
Oundvikligt.
Vad händer nu?
Exakt.
Du är här för att utmana Tiangong.
Ja.
Undertexter: Victor Ollén
Kreativ ledare Bachar Haj Bakir