Viděli jste…
- Proč ho zavíráš sem? - Stejný snímek měla moje žena.
Děsí mě to.
- To je on. - Nogicune?
- Poznáváš je? - Jednoho.
Nogicune čerpá sílu z chaosu, svárů a bolesti.
Znáš mě. Pokud tě neporazí oni, znám někoho, kdo ano.
Řešení to má, vážně. Aspoň to zkus.
- Co zničíš, když to vyslovíš? - Je mi to fuk.
Ticho. Chápeš?
Ne, nechápu. Je to hloupost.
Není to k smíchu. Nic z toho.
- Co má zuby, ale nejí? - Sklapni už.
Tahle je dobrá. Co má zuby, ale nejí?
- Hřeben. - To jsou vtipy na nic.
To nejsou vtipy, ale hádanky. Moje holka doma je miluje.
Co má hrdlo bez hlavy?
Tvoje máma.
Láhev.
Co to je?
Co má hrdlo bez hlavy?
Ve škole v sobotu.
Tomu říkám pracovitost.
Kde je schovává?
Promiň, nevím, o čem mluvíš.
Ty svoje nožíky.
Ty dýky?
Vím, co jsou zač.
Její zhmotněné ocasy.
Ať to funguje bůhvíjak.
Můžeš si o tom přečíst.
V knihovně máme kategorii japonské mytologie.
Ne.
Ne, chci mluvit s tebou.
Čím je ocas starší, tím jsou oni silnější.
Že ano? Vím, že zbývá poslední.
Vím, že je nejsilnější.
Bohužel nevím, o čem mluvíš.
Však ty promluvíš.
Jako každý.
Vypadá úplně jako já.
Musí to být moje babička.
Pamatuješ si Maliu?
Jako poslední viděla Stilese v Eichenu.
K tomu tahle fotka a tohle.
Našli je u těla pohřbeného za zdí.
Na zdi byla stejná obrácená pětka, kterou oni udělali nám.
Možná to celé souvisí s tvojí rodinou.
S babičkou, s mámou.
- Co je? - Táta.
Kiro, přineslas to?
- Povíš mi, co to je? - Reiši.
Ty chceš vážně tátovi dát houbičky?
Jsi v pořádku?
To udělal Stiles?
Chtěl poslední kaiken.
Mám ji u sebe od chvíle, co zmizel.
Mami, musíš nám říct úplně všechno.
Odkud ji máš?
Je to babička?
Ne.
Jsem to já.
Hayesi, co taky makat?
Hayesi.
- Merricku, kolik jich má být? - Pět.
Pět beden jablek.
- Jsou tady jen tři. - Fajn, čtyři bedny jablek.
Hayesi, pojď.
To by vám muselo být tak 90 let.
Spíš 900.
Tak jo, jasně. Proč ne?
Kolik je tobě, tati?
43.
Ale prý vypadám na třicátníka.
Když byl meč použit naposledy, roztříštil se.
Kdy to bylo?
V roce 1943.
Proti nogicune.
Tohle všechno se už stalo i dřív, ne?
Ano.
Kdo nezná minulost, je odsouzen ji opakovat.
Odkud je?
Za druhé světové to byl internační tábor.
V Oak Creek. Nedaleko odsud.
Moment, Allison a Isaacovi jste přece řekl, že tam žádný nebyl.
Allison je z rodiny, která sahá k násilí.
Nevěděl jsem, zda jí důvěřovat.
Tábor tam byl, ano.
- Ale všechny záznamy zničili. - Ututlali to.
Jako doktorand jsem měl takový koníček
nebo spíš posedlost.
Pátral jsem po pravdě o Oak Creek.
Tak jsem poznal tvoji matku, Kiro.
- Tak kde se vzal ten nogicune? - Copak to není jasné?
Kvůli mně.
Buďte potichu.
Je dost pro všechny, ale když vás uslyší, nedostane nikdo nic.
Mičio.
Baseballový míček, Nošiko?
Povedlo se ti ukrást nějaké petardy? Co kulomet?
Cítím, jak na mě civíš, Satomi.
Kradeš příliš často a příliš moc.
Mám něco vrátit?
Vím, že každý měsíc míváš migrény.
Radši budu trpět.
Vím, co si o mně myslíš.
Že jsem slaboch, protože dodržuju pravidla.
Myslíš si, že pravidla existují pro poslušnost hlupáků a zbabělců.
Mladá liška vždy zná pravidla, aby je mohla porušit.
Starší a moudřejší zvíře ví, že pravidla mají výjimky.
Poslouchejte. Stačí nám jen zůstat potichu.
Mičio, schovej se.
Co to sakra bylo?
Jde sem vojenská policie.
Neztratil někdo něco?
Z náklaďáku někdo včera ukradl zásoby.
Tuší tady někdo, co se stalo?
- Merricku. - Jen plním svoji vlasteneckou povinnost.
Koukejte to okno opravit. Ráno proběhne prohlídka.
Snad nenajdeme nic, co tady nemá být.
- Ne hned teď? - Prohlídka ráno.
Tohle je relokační centrum. Ne vězení.
Říkejte si mu letní tábor, jestli to zní líp.
Pane.
Nebo jak říkají Američané:
„Jak zaseješ, tak i sklidíš.“
Kiro, musíš mi s tím pomoct. Nemáme moc času.
A tohle se musí udělat za denního světla.
Až nám řekneš všechno.
Pověz jim to, Nošiko. Pověz jim, co potřebují vědět.
Vlci a lišky spolu obvykle nevycházejí.
Nejen v bajkách a pověstech.
Ale spojence, byť nepravděpodobné, musíme vítat.
V době války obzvlášť.
To vám vrátit nemůžu. Překračuje povolené napětí.
Používám to jen při lovu.
Vsadím se, že by tím šla nastartovat 747.
Je to můj majetek a obvinění bylo staženo.
I když ani nevím, kdo za to může.
Já. Vyřídím to, Parrishi.
Šerife, vážně. Ještě pár wattů a je to světelný meč.
Říkám, že to vyřídím.
Specialista v L.A. mi řekl to, co doktoři říkají, když se chtějí vyhnout žalobě.
„To nejde s jistotou říct.“
Pak jsem mluvil s Melissou.
To jsou snímky mozku. Mojí ženy a Stilese.
Věděl jsem, že jsou podobné.
Jenže jsou stejné.
Naprosto shodné.
- To asi není možné? - Ani náhodou.
Podvodník stále podvádí.
Ale proč tohle?
Když jsem byl v armádě,
důstojník mi řekl: „Abyste porazili nepřítele,
neseberete mu odvahu.
Seberete mu naději.“
Nevypadáte jako muž, který se naděje vzdává snadno.
Ale Stiles by mohl.
Jestli ten tvor uvnitř využívá nemoc jeho matky
jako nějaký psychologický trik, není to jen boj o jeho tělo.
Je to i boj o jeho mysl, ne?
Způsobil lidem vážná zranění.
A jiným vážnou smrt.
Proto potřebuju vás dva.
Potřebuju lidi, kteří s tímhle mají zkušenosti.
Potřebuju, abyste mi ho pomohli zastavit.
A když říkáte zastavit, myslíte polapit.
Proč se mi líbí, když jsi drsný?
Možná chceš, abych byl rváč.
Ne, mám ráda svého pohledného medika.
Nepřeháněj to.
Začíná si dělat starosti.
S těmi krádežemi z náklaďáku se musíš krotit, Nošiko.
Zvlášť s medicínou.
Lidé si toho začínají všímat.
A co má být?
Ty říkáš japonská přísloví mně?
„Hřebík, který vyčnívá, dostane kladivem.“ Je dobré.
Snad víš, že tam vtrhnou a všechno seberou.
Všechny potrestají a donutí je tě udat. Tak to armáda dělá.
Dobře, chápu to.
Jestli je pár chybějících lahviček aspirinu problém, vrátím je.
Pomůžu ti. Taky můžu něco vzít.
Sám umím být docela mazaný.
Páni, to je čokoláda?
- Nemáš ráda, když jsem drsný? - Čokoládu mám radši.
Fajn, už dost. Tvoji verzi Casablancy slyšet nechceme.
- Chceme vědět, jak zachránit Stilese. - Snažím se vám to říct.
Snažíte se zdržovat.
Až zapadne slunce, oni po něm zase půjdou, že ano?
- Tvůj kamarád je pryč, Scotte. - To nemůžete vědět.
Vy jste oni přivedla.
- Můžete je odvolat? - On za to nemůže.
Stiles je tvůj nejlepší přítel a jste jako bratři,
ale teď je nogicune.
Je prázdnota.
Můžete je odvolat?
Až to odvyprávím celé, nebudeš to chtít.
To jsou všechny naše nesmrtící nástroje.
Poberte všechno.
Jak zní plán?
Derek zkusí v Domově Eichen zachytit Stilesův pach.
Prožitý stres to usnadní.
Neměli bychom se rozdělit?
Kde ještě Stiles byl?
Ve škole, v nemocnici.
Moment. Tohle už jsme zkoušeli.
Zmizel. Hledali jsme ho.
V nemocnici jsme vlezli do pasti.
Chce, ať to zopakujeme.
Tak co budeme dělat? Čekat na něj?
To nemůžeme. Po západu slunce po něm půjdou oni.
- To teď Scott řeší s Kirou. - To je ten problém.
Snažíme se přelstít lišku.
Poslouchejte.
Pochopím, jestli chce někdo vycouvat.
Nebudu první vlk, co uteče před liškou.
Já prý mám světelný meč.
Tati, vezmi Dereka do Eichenu.
Šerife, my do nemocnice. Sejdeme se ve škole.
Pár smrtících alternativ jen pro jistotu?
Připravuju se na nejhorší.
S Rhysem jsme se dokázali scházet.
Někdy na ubikacích.
Někdy v bunkrech, kde parkovali vojenské vozy.
Za pár týdnů měl odjet do severní Afriky.
Učila jsem ho francouzštinu.
Foudre. Na konci je „a“.
Coup de foudre.
To ušlo. Je to idiom.
Doslova to ale znamená „blesk“.
Embrasse-moi.
- To jsem tě neučila. - To jsem se naučil sám.
Může se to hodit.
Tak… Embrasse-moi.
Polib mě.
Merrick a Hayes mluvili s táborovým doktorem.
Šeptali, mluvili rychle.
Nošiko.
Mami, co to děláš?
Jak jsi to udělala?
Je to jedna z našich schopností. Časem se to naučíš, Kiro.
Nevšimla sis, že nebýváš nemocná? Vůbec.
Nehrozí ti nic obyčejného jako rýma.
Nic vážného jako chřipka.
Ani nic jako…
Zápal plic. Tak jako u ostatních.
- Rinko. - To nic. Není to tak zlé.
Všechny klátí zápal pic a nám došlo M&B.
M&B?
Farmaka May and Baker. Je to sulfadiazin.
Já ty krabice viděla.
Krabice? Máme jen jednu.
Byly tam tři.
Z toho auta jsem toho vzala hodně, ale M&B ne.
Rhys procházel záznamy, ale hned nám bylo jasné, co se děje.
Dr. Liston přes Merricka a Hayese prodával léky na černém trhu.
Mičio? Mičio? Mičio!
Poslouchejte. Poslouchejte!
Stačí jen zajít za správou a podat formální stížnost.
Chceš s nimi mluvit? To chci vidět.
Povíme jim, jak jejich vlastní doktor
krade léky a prodává je na černém trhu.
Vyslechnou nás. To musí.
To určitě.
Přikývnou s povýšeným úsměvem.
Řeknou: „Další zásilka je na cestě, brzy dorazí.“
Jenže dnes…
Dnes mi zemřel syn.
Vím, jak se cí…
Ne, Rinko. Já vím, jak se cítíš ty.
Jsi nemocná.
Pohřbím tě vedle Mičia.
Víte, co si myslím já?
Nedočkáte se ani povýšeného úsměvu.
Nebudou nás poslouchat.
Proč by měli?
Vím, jak je donutit.
Došlo mi, jakou jsem udělala chybu, když jsem promluvila unáhleně.
Nikomu jsem nepomáhala. Podněcovala jsem vzpouru.
Přestaňte! Odložte zbraně! Odložte je!
Chceme doktora!
Víte, co se stane, když mě vytáhnou z auta?
Dají mi na krk oprátku!
A možná se mě zdvořile zeptají na poslední slova.
Víte, jak budou znít? „Měl jsem pomocníky.“
Tak co tě vyhodit, ať odvedeš pozornost?
Mají pár trubek, kamenů a klacků.
Vy máte zbraně. Tak vylezte a začněte střílet.
Běžte!
Křičela jsem, ať přestanou.
Nemocných ale bylo tolik.
A tolik umírajících.
Takový hněv jsem ještě neviděla.
Byl to živý, dýchající organizmus.
Ustupte, ustupte!
Teď jsem poznala, proč Satomi neustále chtěla ticho.
Proč měla každý měsíc migrény a proč neustále hrála go.
Uklidňovalo ji to.
Byla pokousaná.
Pokousaní vlkodlaci hůř potlačují vztek.
Jedno nečekané vzplanutí a mohou se zcela přestat ovládat.
Netuším, jak to děláte.
Všichni jste tak silní.
Jste nebojácní.
Dokonce i máte dobrý prospěch.
Já propadám z ekonomie.
Tu učí kouč?
Promluvím si s ním.
Hele, jsi v pořádku?
Nejsem…
nebojácná.
Jsem vyděšená.
Jsem věčně vyděšená.
Tvářím se sebejistě, ale nejsem.
Nevím, jestli teď Isaac neumírá.
Nevím, zda jsem neudělala chybu se Scottem.
Nevím, co si myslí táta.
Nevím, jestli věřit Derekovi. Nevím…
Nevím vůbec nic.
Víš, co je zvláštní?
Mluvíš úplně jako polda.
Zvládneš to.
Tak jo.
Co je?
Někdo se mi vloupal do domu.
Když Stiles začal být náměsíčný, nechal jsem nainstalovat zabezpečení.
Pohybové senzory. Kamery.
To je jeho pokoj?
Střelba mě málem zabila.
Nevím, kolik kulek mě zasáhlo,
ale bránila jsem se všem.
Tolik mě to oslabilo,
tolik mi to zpomalilo tep, že jsem vypadala mrtvá.
Ale i pak…
jsem na tom pořád byla lépe než Rhys.
Jeho křik se rozléhal celým Domovem Eichen,
ozvěna ho nesla do všech pokojů a chodeb.
Zemřel v agónii.
Doktor podle všeho rozprodal i morfium.
Merrick a Hayes dostali za úkol odstranit všechna těla,
jak Američanů, tak japonských Američanů.
Dr. Listona přesunuli také,
převeleli ho někam jinam.
Chtěli to ututlat.
Doktor, Merrick, Hayes a všichni ostatní.
Měla jim projít vražda.
Nejspíš náhodou položili Rhysovo tělo vedle mě.
Chtěla jsem, aby vojáky a správu táboru
stihl za jejich zločin trest.
Ale věděla jsem, že čas se krátí.
Mohla jsem přijít o příležitost.
Chystali se mě spálit s ostatními.
Na boj bylo moje hojící se tělo zatím zesláblé.
Sotva jsem se hýbala.
Čekala mě smrt.
Čas ubíhal a já věděla, že dělám strašlivé rozhodnutí.
Ale nemohla jsem zemřít s vědomím, že uniknou.
Tak jsem požádala naše předky o kicune cuki,
posedlost duchem lišky.
O mocného nogicune, který čerpá sílu z chaosu, svárů a bolesti.
Aby ovládl mé zesláblé tělo,
dodal mu moc a použil ho jako zbraň.
Vyvolat čtveráckého ducha je ale nebezpečné.
Mívají velmi temný smysl pro humor.
I když totiž nogicune přišel někoho posednout,
nebyla jsem to já.
Co to je?
- Co se stalo? - Moje tělo se začalo hojit.
Dokázala jsem vstát.
Ale už bylo pozdě.
Rhysi! Rhysi, přestaň!
Rhysi!
Co udělal?
Způsobil chaos, sváry a nepředstavitelnou bolest.
DOMOV EICHEN
Musela jsem ho najít. Musela jsem ho zastavit.
Kiro, pospěš si. Blíží se noc.
Coup de foudre.
Doslova to znamená „blesk“.
Francouzsky to je i „láska na první pohled“.
Ale blesk je zrovna přesně to, co právě teď potřebujeme.
Na co?
Vyhnání nogicune z Rhysova těla katanu roztříštilo.
Ty ji ale dokážeš zase scelit.
- Proč to neuděláš sama? - Protože já nejsem kicune hromu.
Důvěřuješ mi?
Právě jsem zjistila, že je ti 900 let.
Důvěřovat ti už asi nebudu nikdy.
Důvěřuj mi teď.
Co to má být? Co znamenají ty lístky?
Takhle mi Stiles zkoušel vysvětlit všechno okolo… vás.
Třeba nám tak Stiles posílá vzkaz. Skutečný Stiles.
Proč jsem zrovna já na králi?
Jsi ostře střežený.
Znepokojivé je ale to, že…
jsi jeden tah od šachmatu.
To vzkaz od Stilese není.
Je to hrozba od nogicune.
Je v loftu. To nám říká.
- Máme tam jít. - Blíží se noc.
- Zní to jako past. - Neřekl bych.
- Asi budete trochu zaujatý. - Vyslechněte mě.
Čelíme někomu, kdo postrádá motiv.
Žádná logika, že ano?
- Takže? - Náš nepřítel není zabiják.
Je šprýmař. Zabíjení je jen vedlejší efekt.
Jestli tím říkáte, že nás nezabije, nesázel bych na to.
Nezabije. Chce ironii.
Chce vyvést lumpárnu. Chce vtip.
My jen musíme vymyslet novou pointu.
Slunce zapadá, šerife.
Co máte na mysli?
Prosím. Teď je tvoje.
Co když ji nechci?
Potřebuješ ji.
Vidíš? Dává ti rovnováhu.
Má moc je teď tvá, Kiro.
Pokud Stilese nezastaví oni, budeš muset ty.
Tak jako předtím já.
A třeba ti může pomoct vlk.
Nic jste nám neřekla.
Chcete Stilese zachránit? Zabijte ho.
Jinak to nejde.
Vy s tím souhlasíte?
Občas se historie opakuje, Scotte.
Jen když se nepoučíte.
Ale někdy se i pak proti tobě spikne osud.
ALLISON: DEREKŮV LOFT
Jde ho zachránit.
Nějak to jít musí.
Kiro.
- Vezmu ji do bezpečí. - To mi starost nedělá.
Dějiny nejsou vlídné k těm, kteří z dětí dělají zabijáky.
Tyhle děti v tom hrály roli dávno před naším návratem do Beacon Hills.
Láhev jsem zahrabala hluboko do kořenů nemetonu.
To jejich oběť mu vrátila sílu.
Vypustili démona z klece.
Ahoj, tati.
Překlad titulků: Ondřej Kavka