‫בפרקים הקודמים...
‫אחד מהם עומד ממש מאחוריי.
‫זאת מרידית. היא קצת מוזרה.
‫אז מאיפה הגיע הנוגיצונה?
‫היה מחנה כליאה בזמן מלחמת העולם השנייה.
‫מה קרה לאישה שרצתה כאוס, מריבה וכאב?
‫אני כבר לא רוצה את זה. ‫-אבל אני כן.
‫אייזק!
‫תנסי לא להרוג אותם. ‫-אני פשוט אנסה לשרוד.
‫סקוט?
‫איפה הם?
‫לידיה!
‫אל תזוז.
‫אל תתנגד. אל תזוז.
‫כמעט סיימנו.
‫אייזק, אתה הבא בתור. ‫-אני מבין, בסדר?
‫אל תתנגד.
‫יש!
‫עכשיו הם בסדר? ‫-מקווה שכן.
‫הבעיה היא שזאת כנראה הייתה רק הסחת דעת
‫ממה שקרה עם סטיילס. ‫-הם באמת עכשיו שניים?
‫איך זה אפשרי?
‫ואיך אחד מהם חטף את לידיה?
‫כשהסתובבנו, הם כבר לא היו שם, ‫כמו גם האוטו שלה.
‫אז אף אחד לא שם לב ‫שהוא פשוט חטף אותה מהבית?
‫רובנו היינו מרוכזים במראה הביזארי ‫של היצור שהופיע מתוך הרצפה.
‫חכו. איך אפשר לדעת בוודאות ‫איזה מהם הוא סטיילס האמיתי?
‫זה מה שהם מנסים להבין עכשיו.
‫טוב... מבחינה רפואית אתה בסדר.
‫אתה בן אדם אמיתי, זה בטוח.
‫אני אמיתי, אבל אם זה באמת אני?
‫היא כאן?
‫כן. ‫-טוב, בוא נעשה את זה.
‫חבר'ה, אנחנו חייבים לעשות זאת.
‫אתה זוכר אותי?
‫חכו!
‫זה בסדר, אני בעצמי ביקשתי שהיא תבוא.
‫כן, ואתה זה שתחטוף חרב!
‫אימא, אל תעשי לו את זה. ‫-זה כבר נעשה.
‫תסתכלו מאחורי האוזן שלו.
‫זה עבד!
‫אז זה באמת אני? ‫-יותר אתה מאשר נוגיצונה.
‫האוני יכולים למצוא אותו? ‫-מחר בלילה.
‫הזריחה עכשיו קרובה מדי.
‫האוני יכולים להרוג אותו? ‫-תלוי כמה הוא חזק.
‫מה עם לידיה? למה הוא חטף אותה?
‫רק כדי לקבל יתרון.
‫את מתכוונת לכוח שלה? ‫-הכוח של בנשי.
‫את שומעת אותם?
‫יותר חזק מהרגיל, נכון?
‫כי קרו כאן הרבה דברים רעים.
‫מה הקולות מספרים לך?
‫הם סיפרו לך שסטיילס גוסס?
‫זה נכון, את יודעת?
‫הוא גוסס.
‫אז בשביל מה אתה צריך אותי?
‫אתה חושב שאני יכולה לספר לך משהו?
‫אני יודע שאת יכולה.
‫לא אגיד לך כלום! ‫-את לא תצטרכי.
‫את תצעקי את זה.
‫איך הם ימצאו אותו? ומה נעשה עד אז?
‫נשב ונחכה?
‫נשב ונלמד.
‫את רוצה ללמד אותי משחק שולחן? עכשיו?
‫סקוט אמר שראה את סטיילס ‫ונוגיצונה משחקים גו.
‫זה פרט מאוד חשוב, אולי אפילו חיוני.
‫המשחק מתחיל בלוח ריק.
‫השחורים תמיד עושים את המהלך הראשון.
‫ואז הלבנים.
‫את ממקמת את האבנים כך שייווצרו שטחים.
‫ואת לוכדת את האבנים של יריבך ‫כשאת מכתרת אותם לחלוטין.
‫זה עניין של חיים ומוות, אימא!
‫זה לא משחק! ‫-עבורו זה כן.
‫והוא מנצח.
‫רוצה להציל את החברים שלך? ‫רוצה שהם ישרדו?
‫תלמדי לשחק.
‫לך הביתה, שריף.
‫אתה יודע שאם יגיע מידע על סטיילס, ‫אודיע לך מיד.
‫אני לא הולך לשום מקום.
‫טוב, גם אני. ‫המשמרת שלי נגמרת רק בבוקר.
‫רוצה קפה?
‫אתה בחור טוב, פריש.
‫זה מה שכולם אמרו בתחנה הקודמת שלך.
‫אם כי אף אחד לא יכול היה להגיד לי ‫למה בעצם עזבת.
‫אולי הייתי זקוק לשינוי. ‫אני לא ממש יודע. כנראה...
‫נמשכתי לכאן. וידעתי שיש כאן משרות פנויות.
‫אתה יודע למה היו כאן משרות פנויות?
‫הסטטיסטיקה לא מדאיגה אותי. ‫-היא מדאיגה אותי.
‫אז אולי אתה צריך לישון קצת. ‫לך הביתה, שריף.
‫לו רק הייתי מוצא את המפתחות שלי. ‫-בתוך ספל הקפה שלך.
‫אתה תמיד שם אותם בתוך הספל הריק.
‫היי, אבא.
‫זה נגמר?
‫עדיין לא.
‫הצמדת לי אקדח לראש.
‫יכולת ללחוץ על ההדק. למה לא עשית את זה?
‫כי אתה כבר לא האויב שלי, דרק. ‫ואני לא האויב שלך.
‫האמת, היינו צריכים להיות בחוץ ולחפש אותו.
‫ברגע הזה. ‫במיוחד אם הוא יכול לעשות דברים כאלה.
‫אני לא בטוח שזה הכרחי. ‫-למה?
‫כי אם הוא יודע לעשות דברים כאלה...
‫הוא חזק מתמיד. ‫-וזה אומר שהוא יבוא אלינו.
‫הפצנו מידע על הרכב של לידיה. ‫כל הניידות מחפשים אותה.
‫יש עוד משהו שאנחנו יכולים לעשות?
‫בשעה כזאת? לא, לא ממש.
‫הייתה לו סיבה לקחת אותה, אבא.
‫אם נבין למה, נבין גם איפה.
‫בסדר.
‫בשביל מה נוגיצונה צריך בנשי?
‫לא יודע. לידיה טובה מאוד במציאת גופות.
‫אולי הוא מחפש גופה?
‫סקוט, אתה יודע על זה הרבה יותר מכולנו.
‫אני? ‫-הרי נושיקו סיפרה לך את כל הסיפור.
‫כן, אבל זה קרה בזמן מלחמת העולם השנייה.
‫לפני 70 שנה. ‫-רגע, מה אמרת?
‫נושיקו סיפרה לי על מחנה הכליאה... ‫-לא, לפני זה.
‫אמרת שהיא סיפרה את כל הסיפור. ‫-כן.
‫מה העניין?
‫אני צריכה לספר להם. הם ירצו לדעת הכול.
‫את כל הסיפור.
‫בבית אייכן יש בחורה בשם מרידית. ‫אני חושב שהיא יכולה לעזור.
‫שריף. מרידית ווקר.
‫היא עדיין שם? ‫-כן, אבל העבירו אותה לאגף הסגור.
‫למה? ‫-הם אמרו, בגלל בעיות התנהגות.
‫אילו בעיות התנהגות?
‫היא לא מפסיקה לצרוח.
‫עכשיו הכול שקט.
‫נאלצנו לשלוח לשם מישהו שייתן לה סם הרגעה.
‫תאמין לי, ‫הפסיכית הקטנה הזאת לא הפסיקה לצרוח.
‫אבל חמישה מ"ל של הלדול השתיקו אותה בשנייה.
‫מה, לעזאזל...
‫היא לקחה את המפתחות שלו.
‫משהו? ‫-אין ריח, אין עקבות, כלום.
‫שמעת את זה? ‫-זה נשמע כמו...
‫הכניסו כדור לקנה.
‫אקוניטון?
‫איידן!
‫זהו זה. זה האוטו של לידיה.
‫יש כאן ריח של רגשות חזקים.
‫פחד? ‫-זעם.
‫זה דומה ללידיה.
‫תנסה למצוא עוד משהו.
‫רק מתוך סקרנות, אתה זוכר את הלילה ההוא?
‫את הלילה שלפני הלילה הקודם?
‫הלילה שאחריו הפכת למישהו אחר.
‫כן, אני זוכר.
‫אז באותו הלילה היית אתה או שלא היית אתה?
‫את מתכוונת ללילה כשהיינו אנחנו?
‫כן.
‫אני רק רוצה לדעת אם...
‫אם אתה היית זה שהיה איתי.
‫רצית שזה יהיה מישהו אחר?
‫לא. לא.
‫בטח שלא.
‫טוב.
‫כי זה הייתי אני.
‫ואני זוכר את זה. אני ממש זוכר את זה.
‫- אל תמצאו אותי -
‫עשרת אלפים דולר?!
‫הם בסך הכול הוציא חץ מהבטן שלי. ‫מה, הם שיבצו אותו ביהלומים?
‫טוב, בסדר! מה...
‫טוב, פשוט תשלח לי את החשבון.
‫בסדר!
‫טוב, תקשיבו, ילדים. היום אנחנו...
‫היום נדון במערכת הבריאות המושחתת.
‫המאמן?
‫יש לנו אורחת בלתי צפויה.
‫היי!
‫אתה בסדר?
‫מה קרה? כמה זמן ישנתי?
‫רק כמה שעות. עדיף שתשב.
‫איפה אבא שלי? ‫-הוא בבית אייכן.
‫מדבר עם כולם, מחפש את מרידית.
‫הבטחתי לו שלא אוריד ממך את העיניים.
‫טוב, מה לגבי האחרים?
‫אליסון, אייזק, התאומים, ‫כולם מחפשים את לידיה.
‫זה מרגיש כאילו אנחנו מחכים לדרישת כופר.
‫נמצא אותה.
‫אתה בסדר?
‫לא יודע למה, אבל אני לא מצליח להתחמם.
‫אולי כדאי שתשב? תירגע.
‫כואב לך. ‫-זה לא כזה גרוע.
‫סוג של כאב עמום. ‫-איפה?
‫בערך בכל מקום.
‫אחי, אתה קופא.
‫תגיד לי את האמת.
‫עד כמה זה באמת כואב?
‫זאת קירה.
‫היי, מה קורה? ‫-היא כאן. בשיעור של המאמן.
‫וגם אתה צריך להגיע לכאן. כאילו, עכשיו.
‫היי, מתוקה.
‫רוצה להגיד לי ‫מאיזה בית חולים לחולי נפש ברחת?
‫המאמן, "חולי נפש" זה כבר לא מונח הולם.
‫טוב. מתוקה, רוצה להגיד לי ‫מאיזה בית משוגעים ברחת?
‫מבית אייכן.
‫רוצה להגיד לי מה את עושה כל כך רחוק משם?
‫מנסה לעזור.
‫אני שומעת אותם. הם צורחים.
‫זה בטח מבעית. למה הם צורחים?
‫הם צורחים כשמישהו הולך למות.
‫הם צורחים ממש עכשיו?
‫כמה מהם?
‫כולם.
‫רוץ!
‫המאמן! אסור לתת להם לקחת אותה.
‫קשה להסביר את זה, אבל אם תיתן לה לחזור,
‫דברים רעים מאוד יקרו ללידיה, סקוט וסטיילס
‫ואולי לכולם, כולל אותך.
‫אז בבקשה, אל תיתן להם לקחת אותה.
‫מי את?
‫אני קירה. אני חדשה.
‫אלוהים...
‫פינסטוק!
‫המאמן בובי פינסטוק. איזו הפתעה נעימה!
‫כמו שהם אומרים, מי שלא יודע לעשות, מלמד.
‫כן, זה מצחיק.
‫כשאתה לא במגרש, ‫קוראים לך פרופסור פינסטוק?
‫אני שמח שהפכת לפרו-משהו, בובי.
‫"המאמן". אתה יודע... ‫פרופסורים מלמדים באוניברסיטה.
‫תודיע לי כשתקבל השכלה גבוהה יותר.
‫טוב, המאמן, איפה מרידית?
‫היא בסדר. יושבת במשרד שלי.
‫תמצאו אותה.
‫חשבתי שתהיי כאן.
‫הייתי צריכה לעשות משהו.
‫אני שונאת לחכות ולהרגיש חסרת תועלת.
‫איפה אייזק? ‫-מנסה לעזור לסקוט.
‫מנסה להיות מועיל?
‫תעזבי את זה בינתיים, בסדר?
‫יש לי משהו אחר שאת יכולה לעשות.
‫משהו שהיינו צריכים לעשות הרבה קודם.
‫הגיע הזמן שתסיימי את הלימודים.
‫הם ימצאו אותי. החברים שלי ימצאו אותי.
‫את חושבת?
‫אני בעצמי תהיתי מה הם עושים עכשיו.
‫באיזה כיוון חסר תועלת הם חופרים.
‫ואולי לחלק מהם יש עכשיו בעיות גדולות יותר.
‫האם הם באמת מקדישים כל דקה ‫לחיפושים אחרייך?
‫או ש... הם מחכים לרדת החשיכה?
‫מתרכזים במעשים סתמיים כדי להעביר את הזמן.
‫מה אתה רוצה?
‫יותר.
‫יותר ממה?
‫במרכז של הסיפורים על תכסיסים ‫בדרך כלל נמצא אוכל.
‫זאב הערבות, העורב, השועל.
‫כולם רעבים.
‫גם אני.
‫אבל אני משתוקק למשהו אחר.
‫אני אוכל את מה שאת מרגישה.
‫ואת הרעב הזה קשה לספק.
‫אני שומעת אתכם, אבל לא מבינה.
‫קצת יותר חזק, בבקשה.
‫בואי נלך, מתוקה. כמו שאת יודעת,
‫אני לא נרתע מלהשתמש בכלים המקצועיים שלי.
‫כמה שצריך.
‫אני רק... אני צריכה עוד שנייה, בסדר?
‫הם מנסים להגיד לי משהו.
‫מרידית, ‫-בבקשה.
‫הם מנסים להגיד לי משהו.
‫בבית הספר הזה יש אפס סובלנות לבריונים.
‫נו? תוציאו אותה מפה.
‫אתה חתיכת...
‫חל גם איסור לקלל.
‫אני אתקשר אליך.
‫טוב. איפה לידיה?
‫מי זאת לידיה?
‫תזכרי, את תמיד יכולה להתחיל מחדש.
‫גם אני הייתי קצת פרפקציוניסט בקטע הזה.
‫רציתי שהחותמת תיראה בדיוק כמו שצריך.
‫כמה עשית?
‫שישה. אבל השתמשתי בכולם.
‫רק בטווח קצר.
‫למרות כל מיני אגדות, ‫כסף פחות מדויק מעופרת.
‫אבא, חכה. אני חושבת ‫שאני צריכה להשתמש בתבנית משלי.
‫יש לך תבנית לקליע?
‫לא קליע, ראש חץ.
‫קשת היא הנשק שלי. ‫אז אני צריכה לעשות ראש חץ מכסף.
‫אבא...
‫אם יקרה משהו...
‫את לא צריכה לדאוג בגללי.
‫טוב, כן. לא הספקתי להגיד כלום לאימא.
‫לא היית צריכה להגיד כלום. ‫ואני אשאר איתך עוד הרבה זמן.
‫אני מבטיח. ‫-אז קח את זה בתור תזכורת.
‫אולי אתה לא צריך לשמוע את זה,
‫אבל אני צריכה לדעת שאמרתי את זה.
‫אני אוהבת אותך.
‫אני גאה בך.
‫אני גאה בנו.
‫מה אתה עושה כאן?
‫אני יכול לשאול אותך אותה השאלה.
‫יש לנו שעה חופשית, אנחנו לומדים ביחד.
‫מי זאת?
‫היא החברה שלי. ‫-אתה לא הטיפוס שלי.
‫כמו שאתה רואה, אני והיא באמת צריכים לדבר.
‫אולי נעשה את זה למעלה.
‫הוא הטיפוס שלי.
‫טוב, אייזק, גם אתה יכול לבוא.
‫היי, אבא, אסביר הכול אחר כך.
‫לא אכפת לי שאתה לא בבית הספר. ‫אני יודע שיש לך ציונים טובים.
‫רק רציתי לדבר.
‫עכשיו זה לא זמן טוב. ‫-סקוט...
‫אנחנו צריכים לדבר.
‫לידיה? הבחורה הג'ינג'ית?
‫כן, כן! מעולה. זאת התקדמות.
‫עכשיו את רק צריכה ‫להגיד לנו איפה היא נמצאת.
‫בסדר.
‫אם היא תגיד לי.
‫אם היא תגיד לך?
‫את יכולה לשאול אותה? ‫-כבר שאלתי.
‫מעולה. ומה היא ענתה?
‫היא אמרה שהיא לא רוצה שימצאו אותה.
‫זאת גם תוצאה. טוב.
‫אבא, אפשר לעשות את זה מחר?
‫האמת, זה גם מה שאמרתי ‫לעצמי במשך הרבה זמן.
‫בוא הנה.
‫אתה רואה את זה? את הגומה הזאת ברצפה?
‫זה מהראש שלך.
‫באותו ערב שעזבתי אני ואימא שלך רבנו.
‫יצאת מהחדר שלך.
‫תפסתי את פרק היד שלך.
‫עשית צעד אחורה. ונפלת.
‫ראינו איך התגלגלת במורד המדרגות האלה.
‫התעלפת למשהו כמו 20 שניות.
‫וכשחזרת להכרה, לא זכרת כלום.
‫אימא שלך דרשה שאסתלק עד הבוקר.
‫מאז לא שתיתי.
‫ובגלל זה עזבתי.
‫איפה אנחנו? ‫-במאורת קויוטים. תהיו בשקט.
‫ראית את היורה? אתה יודע מיהו?
‫לא, הייתי קצת עסוק.
‫את מי עוד אתם הרגזתם? ‫-הרגזנו את כולם.
‫היה ברור שבמוקדם או במאוחר ‫מישהו ירדוף אחרינו.
‫טוב, בכדורים יש אקוניטון.
‫אז אם לא אוציא אתכם מכאן בקרוב, ‫הרעל יתפשט.
‫תהיו בשקט. אני עוד אחזור.
‫אני רק אומר.
‫אייזק, אנחנו לא נענה אותה. ‫-התכוונתי להפחיד אותה.
‫גם לא נענה אותה פסיכולוגית. ‫-בסדר.
‫טוב, מה תגיד על זה?
‫אמרת שהיא שומעת דברים, נכון?
‫זה אומר שהיא כמו לידיה, בנשי, נכון?
‫טוב, אבא, תן לי להראות לך משהו.
‫רואה את אדן החלון הזה?
‫כשקיבלתי את הסקייטבורד הראשון שלי,
‫נכנסתי ישר לתוכו. שברתי את עצם הבריח.
‫כאן הייתה זכוכית, עד שנפלתי עליה
‫כשניסיתי לתפוס ‫את כדור הלאקרוס שסטיילס זרק.
‫יש לי שלושה תפרים בלחי.
‫הבית הזה הוא מגנט לתאונות. המדרגות...
‫אולי זאת הייתה תאונה, אולי משהו גרוע יותר.
‫אבל החלמתי.
‫אני לא צריך את ההתנצלות שלך.
‫אז...
‫נתראה בטקס הסיום.
‫או מתי שתחליט לצוץ שוב.
‫טוב, רק תנסי להתרכז בצלילים שסובבים אותך.
‫במה שאת שומעת.
‫פשוט תתרכזי בשקט. ‫-תקשיבי לשקט.
‫להתרכז בשקט... ‫-להקשיב ל...
‫טוב, אייזק, פשוט תן לי לטפל בזה, בבקשה.
‫פשוט... יש לי יותר ניסיון עם בנשי. ‫-ועם חולי נפש.
‫מישהו יענה לזה?
‫יענה למה? ‫-לטלפון.
‫איזה טלפון?
‫הטלפון.
‫אה, הטלפון? הטלפון שלי?
‫כן.
‫הלו?
‫כן, האמת, היא יושבת מולי.
‫זה בשבילך.
‫הם אמרו "קו דה פודרה".
‫"קו דה" מה? מה זה הספרדית הזאת?
‫צרפתית. זאת צרפתית.
‫אני לא יודע איפה היא.
‫אבל אני יודע שהיא מנסה ‫להשאיר אותך מחוץ לזה כמה שניתן.
‫היא הייתה צריכה לחשוב על זה ‫לפני שהיא גרמה לי
‫לתקן חרב סמוראי דרך קסם.
‫אני יודע שהרבה מזה נשמע לך מוזר ביותר.
‫תצטרכי ללמוד מהר מאוד דברים רבים, קירה.
‫כן, כמו משחקי שולחן.
‫בקוריאה קוראים לזה באדוק.
‫יש סגנונות משחק שונים.
‫תוקפני, פסיבי.
‫מסורתי.
‫אתה יכול להגיד מי נגד מי כאן?
‫אני יודע שאת משחקת בשחורים.
‫השחקן הפחות מנוסה ‫תמיד עושה את המהלך הראשון.
‫והלבן הוא נוגיצונה?
‫אבל האבנים האלה ממוקמים בסגנון אימא שלך.
‫בתוקפנות.
‫כן, אבל היא שמה אותם כך ‫כדי לגלם את נוגיצונה.
‫את בטוחה לגבי זה?
‫מה אני לא עושה נכון?
‫סקוט? ‫-אנחנו יודעים איפה לידיה.
‫מצאתי את זה על הקרקע. ‫-זאת לא הייתה אראיה, נכון?
‫אני חושב שלא.
‫הם לא דומים לתרמילים שלה.
‫זה לא ייתכן.
‫אליסון? ‫-הם מצאו אותה.
‫סקוט מצא אותה, אבא.
‫הם מצאו את לידיה. אני בדרך לשם.
‫אליסון, רגע. את חייבת לחכות.
‫אני לא יכולה, אבא. ‫-אליסון, חכי לי!
‫אין זמן! כבר חושך. אין זמן, אבא.
‫חכי, אליסון, חכי!
‫היי, אתה בסדר? ‫-כן.
‫כן. אל תדאג לגביי.
‫טוב, אני פשוט אגיד את זה. ‫אתה נראה כאילו אתה הולך למות.
‫אתה חיוור, רזה ועל פניו זה מחמיר.
‫כולנו יושבים כאן וחושבים על זה.
‫כשנמצא את ההעתק שלך, ‫אתה חושב שהוא ייראה טוב יותר?
‫מה יקרה אם הוא ייפצע?
‫כאילו, אם הוא ימות, האם גם אני אמות?
‫לא אכפת לי.
‫העיקר שאף אדם אחר לא ימות בגללי.
‫אני זוכר את כל מה שעשיתי, סקוט.
‫אני זוכר איך נעצתי בך את החרב הזאת.
‫אני זוכר איך סובבתי אותה.
‫זה לא היית אתה. ‫-כן, אבל אני זוכר את זה.
‫אתם חייבים להבטיח לי משהו.
‫תדאגו שאף אחד לא יפגע בגללי שוב.
‫אתה לחוץ, נכון? אתה יודע שהם באים.
‫אתה יודע שהם הולכים להרוג אותך.
‫בדיוק בגלל זה את כל כך קרובה אליי.
‫עשינו את זה בעבר, חבר'ה.
‫לפני כמה שבועות עמדנו בדיוק כך.
‫והצלנו את מאליה, זוכרים?
‫והיא הייתה זרה עבורנו.
‫כאן מדובר בלידיה.
‫באתי להציל את החברה הכי טובה שלי.
‫באתי להציל את החבר הכי טוב שלי.
‫לי פשוט לא התחשק להכין שיעורי בית.
‫קירה, תסתובבי ולכי הביתה.
‫קחי את החברים שלך איתך.
‫אני לא יכולה. כשהסתכלתי על הלוח,
‫הבנתי את מי בעצם גילמתי. אותך.
‫היא פה. מכאן.
‫תגידי להם לסגת.
‫את חושבת שתוכלי לתפוס אותו חי?
‫את חושבת שתוכלי להציל אותו? ‫-ומה אם כן?
‫ניסיתי משהו כזה לפני 70 שנים.
‫החבר שלך איננו.
‫את בטוחה בזה? או שאם סטיילס לא חייב למות,
‫גם ריז לא היה חייב?
‫אני רואה שאני כבר לא ‫השועלה כאן, קירה, אלא את.
‫אבל להרוג את נוגיצונה זאת עדיין המטלה שלי.
‫הם כאן.
‫ואני לא צריכה לצרוח ‫כדי להבין שהם יהרגו אותך.
‫מעולה. בגלל זה הבאתי אותך.
‫הייתי צריך לדעת מתי הם יהיו בסביבה.
‫מתי המוות שלי יתקרב אליי.
‫כי רק כשהם קרובים, אני יכול לעשות את זה.
‫אימא? מה זה?
‫מה זה אומר?
‫זה אומר שהייתה העברת בעלות.
‫עכשיו הם שייכים לי.
‫לידיה, את בסדר? ‫-לא!
‫לא, לא! למה באת?
‫לידיה, באנו להציל אותך.
‫אתם לא אמורים להיות כאן. ‫לא קיבלתם את ההודעה שלי?
‫לידיה, מה קורה?
‫מי עוד כאן?
‫מי בא איתכם? ‫מי עוד כאן?
‫איך עוצרים אותם?! ‫-אין דרך!
‫לידיה!
‫אני לא יכול.
‫לא!
‫אליסון!
‫אליסון.
‫מצאת אותה? היא בסדר?
‫לידיה בטוחה?
‫היא בסדר. כן.
‫אני לא יכול.
‫אני לא יכול לקחת את הכאב שלך.
‫כי זה לא כואב.
‫לא.
‫זה בסדר.
‫אליסון.
‫זה בסדר.
‫זה מושלם.
‫אני בזרועותיה של האהבה הראשונה שלי.
‫האדם הראשון שאהבתי. האדם שתמיד אוהב.
‫אני אוהבת אותך.
‫סקוט.
‫סקוט מקול.
‫לא, בבקשה, לא.
‫אליסון, לא, בבקשה!
‫אתה חייב לספר לאבא שלי.
‫אתה חייב לספר לאבא שלי. ספר לו.
‫לא!
‫עברית: ארקדי מזין ‫הפקת כתוביות: אולפני אלרום