Tidligere:
Det er på tide, du møder dit alterego.
Den, der er inde i Udyret, bruger størrelse 44 -
- og har Parrishs blod på sålen. - Mener du, den er derude?
- Folk vil dø. - Fandt du det, du ledte efter?
Men fandt noget, der kan besvare spørgsmålet.
Hvem er Udyret?
1760 Nordamerika. Fransk territorium
Marcel.
Kære Marie-Jeanne, gid jeg havde bedre nyheder.
Men selv med støtte fra vores allierede -
- taber vi krigen mod briterne.
Vi har hørt, at Montreal er faldet.
Både Marcel og jeg er sårede.
Det eneste, der holder os i live, er håbet om at se vores hjem igen -
- og at se dig, min søster.
- Du må ikke være her. - Bliv der.
Du forstår det ikke.
Det er det forkerte sted at gemme sig.
- Ti stille. - Der er noget derude.
Noget andet end de britiske soldater.
- Hvad mener du med "andet"? - En nattens skabning.
Lyt ikke til hende.
En formskifter. En dæmon.
- Hvilken slags? - Sebastien ...
Hvilken slags dæmon?
En dæmonulv.
Åbn døren. For guds skyld, åbn døren.
Kom nu! Hjælp mig!
Hjælp!
Det brev -
- havnede til sidst i hænderne på en ung kvinde.
En dygtig jæger, som senere skulle møde Udyret med intet andet end -
- et spyd.
Hun blev senere kendt som Jomfruen fra Gévaudan.
Men hendes rigtige navn var Marie-Jeanne.
Nogen skulle genoplive hende.
Gå ikke.
Mine drømme er ikke som dine, Lydia.
Jeg er ikke bare dødens budbringer.
Jeg er årsagen til det.
- Jordan ... - Lad ham gå.
Hvorfor det?
Fordi lige så meget, som vi tror, Parrish kan tage sig af Udyret -
- tror ingen af os, at han er vores eneste håb for at stoppe det.
Hvad mener du med det?
Vi mener, der er én til.
Dig.
Derhenne.
Skrivebordet.
Okay, okay.
- Liam? - Jeg er okay.
Hvad? Er det slemt?
- Meget. - Nej.
Okay, okay, hvad plejer I at gøre, når det her sker?
Jeg plejer at besvime.
Det kommer jeg måske til at gøre igen.
- Stiles. - Okay, okay.
Scott gjorde det med smerte. Han kan udløse den. Smerte gør en menneskelig.
- Han har allerede smerter. - Ja -
- men at tilføje lidt mere kan fjerne smerten.
Vi fjerner hans smerte.
Okay. Næste gang kysser jeg ham.
Marie-Jeanne var meget lig dig, Lydia.
Tvivlede på sin egen formåen.
Og engang faktisk lige så skeptisk over for det overnaturlige.
Opgiv ikke håbet.
Hendes navn var Agnès Mourgues.
Hun var 11 år. Elleve.
Revet i småstykker.
Der var ikke nok af hende til en rigtig begravelse.
Det ved jeg udmærket.
Jeg ved også, at hver ny rapport strider mod den sidste.
Nogle siger, den er halvt hyæne, halvt ulv.
Den har rød pels, sort pels, klove, en stribe langs ryggen.
Vi ved, den dræber om natten og går efter hoved og nakke.
- Det ved vi. - Den stopper ikke.
Der, hvor ulven finder et lam, søger han et andet.
Men den dræber for fornøjelsens skyld, ikke for mad.
Ingen dyr dræber for fornøjelsens skyld.
Det her er ikke et dyr.
Sig det til kongen.
Jeg har hørt, han sender en gruppe af sine egne professionelle jægere.
Indtil da må vi bruge frivillige til at jage.
- Vi har brug for en, der kan lede an. - Hvorfor bede om frivillige?
Vi ved, hvem den bedste jæger er i Gévaudan.
Marie-Jeanne Valet.
Min søster.
Din skiderik.
Marcel. Du er hjemme.
Herovre! Her, Sebastien.
Godt at have dig tilbage, Marcel.
Bare rolig, min ven. Du har stadig et job.
Jeg vil ikke skændes med din bror, Marie-Jeanne.
Hvad siger du?
- Marie-Jeanne. - Marie-Jeanne.
Marie-Jeanne. Marie-Jeanne.
Nå?
Vil du sige ja til deres opfordring?
Jeg jager dyr, ikke rygter.
Emile?
Min søn.
Emile.
Jeg fandt ham i skoven.
Han hviskede sine sidste ord til mig.
Hvad var det?
Udyret.
Monsieur Tolbert. Jeg ved ikke, hvilket væsen der gjorde det her.
Men jægerne drager afsted ved daggry.
Hvorfor sagde han intet?
Han fortalte hende om alt, hvad de havde set under krigen.
Men, som jeg sagde, Marie-Jeanne var en skeptiker.
Du tror på det.
Jeg vidste ikke, du var så overtroisk.
Jeg behøver ikke at tro på noget, jeg så med mine egne øjne.
Og jeg har gennemgået hver en tomme af skoven -
- og jaget alle skabninger under solen.
Men ikke under månen.
Prøver du at skræmme mig?
Jeg prøver at advare dig.
Du får brug for mere end almindeligt stål for at stoppe Udyret.
De søgte fra morgen til skumring i håb om at finde Udyret, hvor den sov.
Men de vidste, det sandsynligvis kun ville vise sig om natten.
Det var lige efter midnat, da den første fakkel gik ud.
Ned med dig.
Det ...
Det var ingen ulv.
Selvfølgelig ikke, din idiot.
Det var en varulv.
UDGANG
Hvor er Stiles? Se på mig.
- Ved du, hvem Stiles er? - Det ved jeg ikke.
Braeden, det er mig.
Jeg er på skolen, og vi har brug for dig.
Tag dit gevær med.
Tag alle dine våben med.
Kom så.
Ud, ud ad vinduet.
Afsted.
Lydia?
Der er ved at ske noget.
- Lige nu? - Det ved jeg ikke.
Men der er noget galt.
Jeg kan ikke blive her.
Du må høre resten af historien.
Hvorfor skulle jeg lytte til dig?
Han kende det bedre end nogen af os.
Alt, jeg har læst om Udyret, siger, at det blev dræbt af Jean Chastel.
Hvem har sagt det? Internettet?
Hvis det er din mest pålidelige kilde, så kan du lige så godt gå.
Hvad skete der så?
Henri tog Marie-Jeanne med til sit hjem.
Et sted, der er beskyttet af en cirkel af rønnebær.
Hvad er det her?
Rønnebær.
- Og det der? - En mistelten.
Sæt den ned.
Hvorfor har du alt det her?
For at beskytte mig selv.
Jeg har brugt en halv livstid -
- på at samle oplysninger og opøve færdigheder til at overleve en varulv.
Jeg kan vise dig det, hvis du vil.
Jeg er ligeglad med, hvordan man overlever en.
Jeg vil vide, hvordan man dræber en.
Gå ovenpå.
Marie-Jeanne vidste, hun ikke bare kunne samle -
- endnu en gruppe jægere med mistelten og rønnebær.
Hun måtte have en fordel.
Hun måtte kende sin fjende.
Til ære for de døde. Jeg forventer, at alle drikker.
For de døde.
- For de døde. - For de døde.
Marcel?
Jeg har ham.
Kom nu, Marcel. Ud til brønden.
Har du en klud? Noget at lægge om din hånd?
Ja, i kælderen.
Du skal nok finde det, du leder efter i kælderen.
Gør det.
Skyd pilen.
Gør det, Marie-Jeanne.
Gør det. Lad pilen flyve.
Giv slip, Marie-Jeanne.
Kom nu.
Slip mig fri.
Du er ikke morderen.
Du beskytter ham.
Marie-Jeanne konfronterede sin bror, da hun kom tilbage -
- til kroen.
Du har dræbt børn.
Jeg dræber alle, der tør krydse min vej.
- Hvorfor? - Det er det, jeg er.
Hvad jeg er blevet.
Du har vel hørt det gamle sagn om -
- at drikke regnvand fra en ulvs poteaftryk.
Man bliver til en dæmonulv.
Gør det bare. Sig, det er mig.
Og se mig så flå dem i stykker på et øjeblik.
Hver eneste sjæl her.
Du er et uhyre.
Udyr, Marie-Jeanne.
Udyret.
Du kan ikke fange mig.
Og du vil ikke dræbe mig.
Vi er familie, Marie-Jeanne.
Vi er familie.
Skeptikeren blev til en troende den aften.
Så Marie-Jeanne tog tilbage til Henri -
- for at finde ud af, hvordan man dræber både et Udyr og en bror.
En bolt er måske ikke nok.
Vi har brug for noget, der stikker dybere.
Et sværd? En økse?
Noget, der bruger Udyrets egen vægt mod sig selv.
Jeg tror, jeg har en idé.
Du troede vel ikke, du ville have en chance mod den?
Nej.
Men jeg fik dens duft.
Marie-Jeanne jagtede Sebastien i tre år -
- indtil hun endelig fik fat i ham i 1767.
Ingen steder at flygte hen, søster.
Tror du, at denne lille skade skulle stoppe mig?
Jeg er det berømte og frygtede Udyr fra Gévaudan.
Og når jeg er færdig med at dræbe, vil alle kende mig.
Jeg vil have spredt så megen skræk, at historien vil huske mit navn.
Ingen vil huske dig.
Vil du lade dem tage mit navn fra mig?
Vores navn?
Hvad ...? Hvad er det her?
Ikke almindeligt stål.
Wolfsbane og rønnebær -
- smedet med vores blod under lyset af en fuldmåne.
Historien husker dig måske, Sebastien.
Men kun som et udyr.
De slettede alle detaljer om ham.
Alt, hvad han havde skrevet, hvad han ejede.
De brændte det hele.
Navnet Sebastien Valet har været glemt i 150 år.
Men når det huskes ...
Når Udyret kan huske, bliver teenageren indeni glemt.
Borte. For evigt.
Marie-Jeanne gjorde det ikke alene.
Hun var aldrig alene.
Hun fik hjælp fra Henri -
- dommeren, byen -
- tilmed Marcel.
Vi har brug for Parrish.
Jeg vil lede efter ham.
Lydia, han er farlig. Han er stadig en formskifter.
En, der lige er begyndt, at forstå sin kraft.
Og det er jeg ikke?
I er ikke ens.
Du har adgang til det overnaturlige. Det virker gennem dig.
Men det kontrollerer dig ikke.
Hvordan ved du det?
Hvorfor betyder det noget for dig?
Hvorfor er du pludselig på vores side?
Fordi det også er mit navn.
Marie-Jeanne forlod aldrig Henri efter mordet på sin bror.
Og deres forhold blev mere end et partnerskab.
De blev gift, og hun tog hans navn.
Argent.
Marie-Jeanne ...
... var den første jæger.
Vores navn vil også blive husket, Lydia.
For at have dræbt Udyret.
Men jeg er ikke en Argent.
Og jeg er ikke Allison.
Vent, Scott.
Du er såret.
Du må sætte farten ned.
Scott?
Hvad laver du i min bil?
Det er dig.
Hvad er der?
Liam, hvad taler han om?
Liam?
Vent, Corey.