Tidligere på Teen Wolf:
Det er på tide at du blir kjent med alter egoet ditt.
Den som er i Beistet bruker størrelse 38...
-...med Parrishs blod på sålen. -Mener du at det er der ute?
-Folk kommer til å dø. -Fant du det du lette etter?
Jeg har funnet noe som kan gi oss svar.
Hvem er Beistet?
1760 Nord-Amerika - fransk territorium
Marcel.
Kjære Marie-Jeanne, jeg skulle ønske at jeg hadde bedre nyheter.
Men selv med støtte fra våre allierte,-
-taper vi krigen mot britene.
Vi har hørt at Montreal har falt.
Både Marcel og jeg er skadet.
Det eneste som holder oss i live er håpet å se hjemmet vårt igjen-
-og å få se deg, min søster.
-Du får ikke være her. -Hold deg unna.
Du forstår ikke.
Dette er feil sted å gjemme seg på.
-Stille. -Det er noe der ute.
Noe annet enn de britiske soldatene.
-Hva mener du med "annet"? -En nattens skapning.
Ikke hør på henne.
En formskiftere. En demon.
-Hva slags sort? -Sebastien...
Hva slags demon?
En demonulv.
-Lukk opp døra. -For Guds skyld, lukk opp døra.
Vær så snill! Hjelp meg!
Hjelp!
Det brevet-
-skulle til slutt havne i hendene på en ung kvinne.
En dyktig jeger som senere skulle møte Beistet med intet mer enn-
-et stålbelagt spyd.
Hun skulle bli kjent som Jomfruen i Gévaudan.
Men hennes egentlige navn var Marie-Jeanne.
Noen burde kanskje gjenopplive henne.
Ikke gå.
Drømmene mine er ikke som dine, Lydia.
Jeg er ikke bare et forvarsler om døden.
Jeg er årsaken til den.
-Jordan... -La ham gå.
Hvorfor det?
Selv om vi tror at Parrish kan bekjempe Beistet,-
-tror ingen av oss at han er vårt eneste håp til å stoppe det.
Hva mener du med det?
Vi tror at det finnes ett til.
Du.
Der borte.
Skrivebordet.
Ok. Greit.
-Liam? -Det går bra.
Hva er det? Er det ille?
-Veldig. -Nei.
Ok, hva pleier dere å gjøre når dette skjer?
Jeg pleier besvime.
Jeg kommer kanskje til å gjøre det.
-Stiles. -Greit.
Scott gjorde det med smerte. Smerte gjør en menneskelig.
-Han har allerede vondt. -Ja...
...men å legge til litt mer kan fjerne smertene.
Vi fjerner smerten.
Ok. Neste gang skal jeg kysse ham.
Marie-Jeanne var lik deg, Lydia.
Tvilte på sin egen evne.
Og hun var like skeptisk til det overnaturlige.
Ikke gi opp håpet.
Hun het Agnès Mourgues.
Hun var 11 år.
Slitt i stykker.
Det var ikke noe igjen til en ordentlig begravelse.
Jeg er klar over det.
Jeg vet også at hver ny rapport motstrider den forrige.
Enkelte sier at det er delvis hyene, delvis ulv.
Det har rødt pels, svart pels, klover, en stripe langs ryggen.
Vi vet at det dreper om natta og angriper hode og nakke.
-Dette vet vi. -Det kommer ikke til å slutte.
Der ulven finner et lam, søker han et annet.
Men det dreper for fornøyelsens skyld, ikke for mat.
Ingen dyr dreper for fornøyelsens skyld.
Dette er ikke noe dyr.
Si det til kongen.
Jeg har hørt at han skal sende en gruppe av sine egne profesjonelle jegere.
Frem til da kan vi bruke frivillige til et jaktlag.
-Særlig en som kan lede det. -Hvorfor be om en frivillig?
Vi vet hvem den beste jegeren i Gévaudan er.
Marie-Jeanne Valet.
Søsteren min.
Din jævel.
Marcel. Du er hjemme.
Her borte, Sebastien.
Godt å ha deg tilbake, Marcel.
Ta det med ro, vennen min. Du har fortsatt en jobb.
Jeg skal ikke krangle med broren din, Marie-Jeanne.
Hva sier du?
-Marie-Jeanne. -Marie-Jeanne.
Marie-Jeanne. Marie-Jeanne.
Nå?
Hører du deres rop?
Jeg jakter på dyr, ikke rykter.
Emile?
Min sønn.
Emile.
Jeg fant ham i skogen.
Han hvisket sine siste ord til meg.
Hva var de?
Beistet.
Monsieur Tolbert. Jeg vet ikke hva som gjorde dette.
Men jegerne drar ut ved daggry.
Hvorfor sa han ingenting?
Han fortalte om alt de hadde sett under krigen.
Men, som jeg sa, Marie-Jeanne var en skeptiker.
Du tror på det.
Jeg visste ikke at du var så overtroisk.
Jeg trenger ikke tro på noe jeg så med egne øyne.
Og jeg har gått gjennom hver eneste tomme av skogen-
-og jaktet på alle skapninger under solen.
Men ikke månen.
Prøver du å skremme meg?
Jeg prøver å advare deg.
Du kommer til å trenge mer enn vanlig stål for å stoppe Beistet.
De søkte fra soloppgang til skumring, i håp om å finne Beistet der det sov.
Men de visste at det trolig bare viste seg om natten.
Det var like etter midnatt da den første fakkelen sluknet.
Ned med deg.
Det...
Det var ingen ulv.
Selvsagt ikke, din idiot.
Det var en varulv.
UTGANG
Hvor er Stiles? Se på meg.
-Vet du hvem Stiles er? -Jeg vet ikke.
Braeden, det er meg.
Jeg er på skolen, og vi trenger deg.
Ta med geværet.
Ta med alle våpnene dine.
Kom igjen.
Gå ut gjennom vinduet.
Gå.
Fort.
Lydia?
Det er noe på gang.
-Akkurat nå? -Jeg vet ikke.
Men noe er galt.
Jeg kan ikke bli her.
Du burde høre resten av historien.
Hvorfor skulle jeg høre på deg?
Han kan den bedre enn noen av oss.
Alt jeg har lest om Beistet tilsier at det ble drept av Jean Chastel.
Hvem har sagt det? Internett?
Hvis det er din mest pålitelige kilde, så kan du like gjerne gå.
Hva skjedde så?
Henri brakte med seg Marie-Jeanne til hjemmet hans.
Et sted som beskyttes av en sirkel av rognetrær.
Hva er dette?
Rognebær.
-Og det der? -En misteltein.
Vær så snill, sett den ned.
Hvorfor har du alt dette?
For å beskytte meg selv.
Jeg har viet halve livet-
-på å samle kunnskapen og ferdighetene til å overleve en varulv.
Jeg kan vise deg hvis du vil lære.
Jeg bryr meg ikke om hvordan man overlever en.
Jeg vil vite hvordan man dreper en.
Gå opp.
Marie-Jeanne visste at hun ikke bare kunne ta ut-
-et annet jaktlag bevæpnet med misteltein og rognebær.
Hun trengte en fordel.
Hun måtte kjenne fienden.
For å hedre de døde. Jeg forventer at alle skal drikke.
For de døde.
-For de døde. -For de døde.
Marcel?
Jeg har ham.
Kom igjen, Marcel. Ut til brønnen.
Har du ei fille? Noe å svøpe inn med hånden med?
Ja, i kjelleren.
Du finner det du leter etter i kjelleren.
Vær så god.
Slipp pilen.
Gjør det, Marie-Jeanne.
Kom igjen. La pilen fly.
Slipp den, Marie-Jeanne.
Vær så snill.
Slipp meg fri.
Du er ikke morderen.
Du beskytter ham.
Marie-Jeanne konfronterte broren sin da hun kom tilbake-
-til vertshuset.
Du har drept barn.
Jeg dreper det som våger å krysse min vei.
-Hvorfor det? -Det er hva jeg er.
Hva jeg har blitt.
Du har vel hørt det gamle sagnet om-
-å drikke regnvann fra en ulvens poteavtrykk.
Man blir ulvedemonen.
Kom igjen. Si at det er meg.
Se meg siden rive dem i fillebiter på et øyeblikk.
Hver eneste en.
Du er et monster.
Beist, Marie-Jeanne.
Beistet.
Du kan ikke fange meg.
Du kommer ikke til å drepe meg.
Vi er familie, Marie-Jeanne.
Vi er familie.
Skeptikeren ble en troende den kvelden.
Så Marie-Jeanne dro tilbake til Henri-
-for å finne ut hvordan man dreper både et Beist og en bror.
En bolt holder kanskje ikke.
Vi trenger noe som går dypere.
Et sverd? Ei øks?
Noe som bruker Beistets vekten mot seg selv.
Jeg tror at jeg har en mulighet.
Du trodde vel ikke at du hadde en sjanse mot det?
Nei.
Men jeg fikk ferten av det.
Marie-Jeanne jaktet på Sebastien i tre år-
-til hun endelig fikk tak i ham i 1767.
Du kan ikke løpe, søster.
Tror du at denne lille skaden stopper meg?
Jeg er det kjente og fryktede Beistet i Gévaudan.
Og når jeg er ferdig med å drepe, kommer alle til å vite det.
Jeg kommer til å ha spredd så mye skrekk at navnet mitt havner i historiebøkene.
Ingen kommer til å huske.
Vil du la dem ta navnet mitt fra meg?
Vårt navn?
Hva...? Hva er dette?
Ikke vanlig stål.
Storhjelm og rognebær-
-smidd med blodet vårt under fullmånen.
Historien vil kanskje husker deg, Sebastien.
Men bare som et beist.
De slettet alle detaljer om ham.
Alt han skrev, alt han eide.
De brant alt.
Navnet Sebastien Valet har vært glemt i mer enn 150 år.
Men når det huskes...
Når Beistet husker, blir tenåringen inni glemt.
Borte. For evig.
Marie-Jeanne gjorde det ikke alene.
Hun var aldri alene.
Hun fikk hjelp fra Henri,-
-dommeren, byen,-
-til og med Marcel.
Vi trenger Parrish.
Jeg skal lete etter ham.
Lydia, han er farlig. Han er fortsatt en formskifter.
En som nettopp begynt å forstå sin kraft.
Men det er ikke jeg?
Du er ikke det samme.
Du har tilgang til det overnaturlige. Det fungerer gjennom deg.
Men det kontrollerer deg ikke.
Hvordan vet du det?
Hvorfor bryr du deg?
Hvorfor er du plutselig på vår side?
Fordi det også er navnet mitt.
Marie-Jeanne forlot aldri Henri etter drapet på broren.
Og deres forhold ble mer enn et partnerskap.
De giftet seg, og hun tok navnet hans.
Argent.
Marie-Jeanne-
-var den første jegeren.
Våre navn skal også bli husket, Lydia.
For å ha drept Beistet.
Men jeg er ikke en Argent.
Og jeg er ikke Allison.
Vent, Scott.
Du er skadet.
Ta det med ro.
Scott?
Hva gjør du i bilen min?
Det er deg.
Hva er det?
Liam, hva snakker han om?
Liam?
Vent, Corey.
Norske tekster: Therese Murberg