Tidigare på "Teen Wolf":
Det är dags att du lär känna ditt alter ego.
Den som är inne i odjuret har storlek 43-
-...med Parrishs blod på sulan. -Menar du att den är där ute?
-Folk kommer att dö. -Hittade du det du letade efter?
Jag har hittat nåt som kan svara på frågan.
Vem är odjuret?
1760 Nordamerika - franskt territorium
Marcel.
Kära Marie-Jeanne, jag önskar att jag hade bättre nyheter.
Men även med stöd av våra allierade-
-förlorar vi det här kriget mot britterna.
Vi har hört att Montreal har fallit.
Både Marcel och jag har drabbats av skador.
Det enda som håller oss vid liv är hoppet att se vårt hem igen-
-och att få se dig, min syster.
-Du får inte vara här. -Håll dig undan.
Du förstår inte.
Detta är fel ställe att gömma sig på.
-Tyst. -Det är nåt där ute.
Nåt annat än de brittiska soldaterna.
-Vad menar du med "annat"? -En nattens varelse.
Lyssna inte på henne.
En formskiftare. En demon.
-Vad för sort? -Sebastien...
Vad för slags demon?
En demonvarg.
-Öppna dörren. -För Guds skull, öppna dörren.
Snälla! Hjälp mig!
Hjälp!
Det där brevet-
-skulle till slut hamna i händerna på en ung kvinna.
En skicklig jägare som senare skulle möta odjuret med inget mer än-
-en stålhättad pik.
Hon skulle bli känd som "Jungfrun av Gévaudan.
Men hennes riktiga namn var Marie-Jeanne.
Nån borde kanske återuppliva henne.
Gå inte.
Mina drömmar är inte som dina, Lydia.
Jag är inte bara ett förebud om döden.
Jag är orsaken till det.
-Jordan... -Låt honom gå.
Varför det?
Trots att vi tror att Parrish kan ta sig an odjuret-
-tror ingen av oss att han är vårt enda hopp för att stoppa det.
Vad menar du med det?
Vi tror att det finns en till.
Du.
Där borta.
Skrivbordet, skrivbordet.
Okej. Okej.
-Liam? -Jag mår bra. Jag mår bra.
Vad är det? Är det illa?
-Väldigt. -Nej.
Okej, okej, vad brukar ni göra när det här händer?
Jag brukar svimma.
Det kanske jag kommer att göra igen.
-Stiles. -Okej, okej.
Scott gjorde det med smärta. Han kan utlösa den. Smärta gör en mänsklig.
-Han känner redan smärta. -Visst...
...men att lägga till lite mer kan ta bort smärtan.
Vi tar bort hans smärta.
Okej. Nästa gång ska jag kyssa honom.
Marie-Jeanne var mycket lik dig, Lydia.
Tvivlade på sin egen förmåga.
Och en gång faktiskt lika skeptisk om det övernaturliga.
Ge inte upp hoppet.
Hennes namn var Agnès Mourgues.
Hon var elva år. Elva.
Sliten i stycken.
Hon var för sargad för en riktig begravning.
Det vet jag mycket väl.
Jag är också medveten om att varje ny rapport strider mot den sista.
Vissa säger att den är hälften hyena, hälften varg.
Den har rött hår, svart päls, klövar, en rand längs ryggen.
Vi vet att den dödar på natten och ger sig på huvud och nacke.
-Detta vet vi. -Det kommer inte att sluta.
Där vargen finner ett lamm, söker han ett annat.
Men den dödar för nöjes skull, inte för mat.
Inga djur dödar för nöjes skull.
Det här är inget djur.
Säg det till kungen.
Jag har hört att han ska skicka en grupp av sina egna professionella jägare.
Tills dess, kan vi använda frivilliga till ett jaktlag.
-Särskilt för nån som kan leda det. -Varför be om en frivillig?
Vi vet vem den bästa jägaren i Gévaudan är.
Marie-Jeanne Valet.
Min syster.
Din jävel.
Marcel. Du är hemma.
Kom! Kom, Sebastien.
Skönt att ha dig tillbaka, Marcel.
Oroa dig inte, min vän. Du har fortfarande ett jobb.
Jag ska inte bråka med din bror, Marie-Jeanne.
Vad säger du?
-Marie-Jeanne. -Marie-Jeanne.
Marie-Jeanne. Marie-Jeanne.
Nå?
Ska du lystra till deras rop?
Jag jagar djur, inte rykten.
Emile?
Min son.
Emile.
Jag hittade honom i skogen.
Han viskade sina sista ord till mig.
Vad var de?
The Beast.
Monsieur Tolbert. Jag vet inte vad som gjorde det här.
Men jägarna ger sig av i gryningen.
Varför sa han inget?
Han berättade om allt de sett under kriget.
Men, som jag sa, Marie-Jeanne var en skeptiker.
Du tror på det.
Jag visste inte att du var så vidskeplig.
Jag behöver inte tro på nåt jag såg med egna ögon.
Och jag har gått igenom varje centimeter av skogen-
-och jagat alla varelser under solen.
Men inte månen.
Försöker du skrämma mig?
Jag försöker varna dig.
Du kommer att behöva mer än vanligt stål för att stoppa odjuret.
De sökte från gryning till skymning, i hopp om att hitta odjuret där det sov.
Men de visste att det troligen bara skulle visa sig på kvällen.
Det var strax efter midnatt när den första facklan slocknade.
Ner med dig.
Det...
Det var ingen varg.
Självklart inte, din idiot.
Det var en varulv.
UTGÅNG
Var är Stiles? Se på mig.
-Vet du var Stiles är? -Jag vet inte.
Braeden, det är jag.
Jag är på skolan och vi behöver dig.
Ta med ditt gevär.
Ta med alla era vapen.
Kom igen.
Gå, gå ut genom fönstret.
Gå.
Skynda.
Lydia?
Det är nåt på gång.
-Just nu? -Jag vet inte.
Men nåt är fel.
Jag kan inte stanna här.
Du borde höra resten av historien.
Varför skulle jag lyssna på dig?
Han kan den bättre än nån av oss.
Allt som jag har läst om odjuret säger att den dödades av Jean Chastel.
Vem har sagt det? Internet?
Om det är din mest pålitliga källa så kan du lika gärna gå.
Vad hände sen?
Henri tog med sig Marie-Jeanne till sitt hem.
En plats som skyddas av en cirkel av bergsaskar.
Vad är det här?
Bergsask.
-Och det där? -En mistel.
Snälla, sätt ner den.
Varför har du allt det här?
För att skydda mig själv.
Jag har ägnat en halv livstid-
-med att samla uppgifterna och färdigheterna för att överleva en varulv.
Jag kan visa dig om du vill veta.
Jag bryr mig inte om hur man överlever en.
Jag vill veta hur man dödar en.
Gå en trappa upp.
Marie-Jeanne visste att hon inte bara kunde ta ut-
-ett annat jaktlag beväpnade med mistel och rönnbär.
Hon behövde en fördel.
Hon behövde känna sin fiende.
För att hedra de döda. Jag förväntar mig att alla ska dricka.
För de döda.
-För de döda. -För de döda.
Marcel?
Jag har honom.
Kom igen, Marcel. Ut till brunnen.
Har du en trasa? Nåt att linda handen med?
Ja, i källaren.
Du kommer att hitta det du letar efter i källaren.
Varsågod.
Släpp ut pilen.
Gör det, Marie-Jeanne.
Varsågod. Låt pilen flyga.
Släpp det, Marie-Jeanne.
Snälla.
Släpp mig fri.
Du är inte mördaren.
Du skyddar honom.
Marie-Jeanne konfronterade sin bror när hon kom tillbaka-
-till värdshuset.
Du har dödat barn.
Jag dödar det som vågar korsa min väg.
-Varför det? -Det är vad jag är.
Vad jag har blivit.
Du har väl hört den gamla sägnen om-
-att dricka regnvatten från en vargs tassavtryck.
Man blir vargdemonen.
Varsågod. Säg att det är jag.
Se mig sen slita isär dem på ett ögonblick.
Varenda själ här.
Du är ett monster.
Odjur, Marie-Jeanne.
Odjuret.
Du kan inte fånga mig.
Och du kommer inte att döda mig.
Vi är en familj, Marie-Jeanne.
Vi är en familj.
Skeptikern blev en troende den kvällen.
Så Marie-Jeanne åkte tillbaka till Henri-
-för att ta reda på hur man dödar både ett odjur och en bror.
En bult kanske inte räcker.
Vi behöver nåt som går djupare.
Ett svärd? En yxa?
Nåt som använder odjurets egna vikt mot honom själv.
Jag tror att jag har en möjlighet.
Du trodde väl inte att du skulle ha en chans mot den?
Nej.
Men jag fick dess doft.
Marie-Jeanne jagade Sebastien i tre år-
-tills hon äntligen fick tag på honom år 1767.
Ingenstans att ta vägen, syster.
Tror du att den här mindre skadan skulle stoppa mig?
Jag är det kända och fruktade odjuret från Gévaudan.
Och när jag är färdig med att döda, kommer alla att veta det.
Jag kommer att ha spridit sådan skräck att historien kommer att minnas mitt namn.
Ingen kommer att minnas.
Tänker du låta dem ta mitt namn ifrån mig?
Vårt namn?
Vad...? Vad är det här?
Inget vanligt stål.
Stormhatt och bergsask-
-smidet med vårt blod under ljuset av en fullmåne.
Historien kanske kommer ihåg dig, Sebastien.
Men bara som ett odjur.
De raderade alla detaljer om honom.
Allt han skrev, allt han ägde.
De brände alltihop.
Namnet Sebastien Valet har varit bortglömt i 150 år.
Men när det erinras...
När odjuret kommer ihåg, blir tonåringen inuti bortglömd.
Borta. För evigt.
Marie-Jeanne gjorde det inte ensam.
Hon var aldrig ensam.
Hon fick hjälp från Henri-
-domaren, staden-
-till och med Marcel.
Vi behöver Parrish.
Jag ska leta efter honom.
Lydia, han är farlig. Han är fortfarande en formskiftare.
En som just börjat förstå sin kraft.
Men det är inte jag?
Du är inte samma.
Du kan komma åt det övernaturliga. Det fungerar genom dig.
Men det kontrollerar inte dig.
Hur vet du det?
Varför bryr du dig?
Varför är du plötsligt på vår sida?
För att det är mitt namn med.
Marie-Jeanne lämnade aldrig Henri efter mordet på sin bror.
Och deras relation blev mer än ett partnerskap.
De gifte sig och hon tog hans namn.
Argent.
Marie-Jeanne-
-var den första jägaren.
Våra namn ska också bli ihågkomna, Lydia.
För att ha dödat odjuret.
Men jag är inte en Argent.
Och jag är inte Allison.
Vänta, Scott.
Du är skadad.
Du måste sakta ner.
Scott?
Vad gör du i min bil?
Det är du.
Vad är det?
Liam, vad pratar han om?
Liam?
Vänta, Corey.