‫בפרקים הקודמים:‬
‫אתה לא זוכר אותי, נכון?‬ ‫-תיאו?‬
‫תיאו היה הצעד הראשון בכיוון הנכון‬ ‫עבור "רופאי האימה".‬
‫קראו לו "החייל".‬ ‫-הוא היה נאצי.‬
‫ואיש זאב אלפא.‬
‫תיאו, אחותך רוצה לראות אותך.‬
‫הצילו!‬ ‫-אתה תמות אם תישאר.‬
‫תשתקי ותני לי להציל אותך.‬ ‫-סטיילס הציל אותי.‬
‫מה?‬
‫כלום.‬
‫היינו צריכים לקחת את המכונית שלי.‬ ‫כמו שאמרתי.‬
‫כמה פעמים.‬ ‫-זאת מכונית חדשה.‬
‫היא היתה חדשה בשביל מישהו.‬ ‫לפני 20 שנה בערך.‬
‫אין מגבה.‬
‫תביא את הצמיג הרזרבי.‬
‫אין צמיג רזרבי?‬
‫אין.‬
‫אני יודע. הדייט הכי גרוע בעולם.‬
‫היו לי גרועים יותר. זוכר את הדייט הכפול?‬
‫ומה לגבי ערב השנה החדשה?‬ ‫-חג המולד עם ההורים שלך.‬
‫הפעם שבה אחותך...‬ ‫-אל תגיד את זה, בבקשה.‬
‫בעצם, זה אולי הדייט הכי מוצלח‬ ‫שהיה לנו אי פעם.‬
‫זה בטח הזוהר הצפוני.‬
‫אולי להם יש צמיג רזרבי.‬
‫היי!‬
‫אל תיתנו להם לקחת אותי!‬
‫אל תיתנו להם לקחת גם אותי.‬
‫מה לעזאזל... חשבתם לעצמכם?‬
‫בסך הכול ניסינו לעזור.‬
‫אולי תנסו לעזור לי להבין מה קרה כאן?‬
‫טוב, ניסינו לשכנע אותו בעדינות לעצור בצד.‬
‫הוא ניסה לברוח.‬ ‫-הוא הצליח לברוח.‬
‫נכון. כי הוא פושע מבריק, אבא.‬
‫רוצה לנחש מהי הסחורה הגנובה?‬
‫ציוד רפואי להצלת חיים?‬ ‫-לא.‬
‫גז רעיל?‬ ‫-לא.‬
‫מלא בסמים?‬
‫הליום.‬ ‫-הליום?‬
‫זה יכול להיות דבר טוב.‬
‫שהצלנו את ההליום?‬
‫אני מתכוון... שהם לא צריכים אותנו יותר.‬
‫הם צריכים אותנו. הם רק לא יודעים.‬ ‫-אנחנו הולכים לקולג'.‬
‫ביקון הילס תהיה חייבת לשרוד בלעדינו.‬
‫ביקון הילס תישרף בלעדינו.‬
‫סטיילס...‬
‫הם לא צריכים אותנו.‬
‫הם צריכים אותנו!‬
‫אלכס, אתה יודע שאנחנו מתקשים‬ ‫לאתר את הוריך.‬
‫ומאחר שאתה לא מצליח לזכור כלום,‬ ‫יש לנו שיטה.‬
‫שיטה יוצאת דופן שאולי תעזור לך לזכור.‬
‫אבל אני צריך שתסכים.‬
‫אני גם צריך שתדע שזה כנראה יכאב.‬
‫לא אכפת לי.‬ ‫אני רק רוצה למצוא את אמא ואבא שלי.‬
‫מוכן?‬
‫אמרתי לך שלא היינו צריכים‬ ‫לקחת אותו לסרט למבוגרים.‬
‫לא פחדתי.‬ ‫-אני הייתי מבועת.‬
‫אולי לא כדאי שאני אלך לסרטים למבוגרים.‬
‫לא פחדת? אפילו לא קצת?‬
‫אולי קצת.‬
‫ויל, סע!‬
‫סע!‬
‫תתכופף!‬
‫מה ראית?‬ ‫-ראיתי איש על סוס.‬
‫סוס?‬ ‫-היה לו אקדח.‬
‫איש עם אקדח. זה נשמע כמו התחום שלי,‬ ‫לא שלך.‬
‫מה קרה להורים שלו?‬ ‫-אני לא יודע. זה כל מה שאני זוכר.‬
‫אבל יש לי תחושה.‬ ‫-איזו תחושה?‬
‫הם חוזרים.‬
‫הם חוזרים לקחת אותי.‬
‫מה?‬
‫זו צללית מושלמת בשבילי.‬ ‫שכחתי איך קוראים לה.‬
‫את מוכנה לא לשנות את הנושא?‬
‫אני לא קולטת כלום.‬
‫אני לא חושבת שהם מתו.‬ ‫-הם מתו. בטח נקרעו לגזרים.‬
‫אני לא מבינה למה אין דם.‬ ‫-הם לא מתים.‬
‫הייתי מרגישה.‬ ‫-אם הם היו חיים הייתי מריחה.‬
‫גם אני לא מוצא כלום.‬ ‫-סקוט.‬
‫היית בתוך הראש שלו ארבע דקות. תזמנתי.‬
‫זה לא מדע מדויק. הוא ילד.‬ ‫אולי הוא מבוהל מכדי לזכור.‬
‫למה זה משנה אם הם מתים? מת זה מת.‬
‫אם זה רק שוד, לא נוכל לעזור להם.‬
‫ואם זה משהו על-טבעי,‬ ‫אבא שלי לא יוכל לעזור להם.‬
‫נשמע שאתה רוצה שזה יהיה על-טבעי.‬ ‫-עברו שלושה חודשים מאז שמשהו קרה.‬
‫כן, ופעם בשבוע אתה גורר אותי מהמיטה‬ ‫כאילו אני גלאי של תופעות על-טבעיות.‬
‫זה קורה בתכיפות גדולה יותר.‬
‫את לא יכולה לומר לי שאת חושבת שזו סדרה‬ ‫של צירופי מקרים בלתי אפשריים.‬
‫אני אומרת שאולי זה לא יהיה כל כך נורא.‬
‫אתה בוהה בשמשה מנופצת.‬
‫משהו לא בסדר איתה.‬
‫היא מנופצת.‬
‫וזה לא קרה בגלל קליע קסם.‬
‫זה היה קליע רגיל שניפץ שמשה רגילה.‬
‫ממש כמו הקליע הזה...‬
‫והקליע הזה.‬
‫קליע קסם.‬
‫- תיכון בילטון הילס -‬ ‫- צילום לספר מחזור -‬
‫לידיה, אז...‬
‫סליחה, אני מצטער, תמשיכי, את נראית יפה.‬
‫זה היה צילום טוב.‬
‫סטיילס!‬ ‫-אתה עדיין בתמונה.‬
‫בנאדם, נו כבר.‬
‫סליחה.‬
‫הרסת את זה.‬ ‫-למה שאהרוס את הצילום שלך לספר המחזור?‬
‫כי עוד לא נרשמת להצטלם בעצמך, אולי?‬ ‫-כן נרשמתי.‬
‫זה ריק.‬
‫או שאולי אתה ממיר את הלחץ הנפשי‬ ‫שבסיום התיכון‬
‫בהימנעות מאבני דרך משמעותיות.‬
‫עבודה בפסיכולוגיה.‬
‫סגן השריף חיפש במכונית.‬ ‫אין תרמילים ואין חורי יציאה.‬
‫הכתובת שאלכס נתן לאבא שלי‬ ‫מובילה לבית נטוש.‬
‫הורים נעדרים, איש חשוד על סוס, קליע קסם.‬ ‫מי בא איתי?‬
‫אני צריכה להצטלם שוב.‬ ‫-כן, אני לא מעוניינת.‬
‫אני לא יכול להפסיד עוד שיעורים.‬ ‫-סקוט.‬
‫הפסדתי 38 בסמסטר שעבר.‬ ‫-סקוט.‬
‫אני עדיין בבי"ס רק בזכות אמא של לידיה.‬ ‫אוכל לבוא אחרי הלימודים.‬
‫תשכחו מזה. אקח את ליאם.‬
‫כן, אני לא לוקח את ליאם.‬ ‫-היי, אפשר לצלם אתכם?‬
‫בטח.‬ ‫-לא.‬
‫טוב, בסדר. אם תוכל להסביר לי למה זה כחול,‬ ‫אני אעזוב את זה.‬
‫כולם לחייך.‬
‫החתול של שרדינגר.‬
‫טוב לראות שהרשמתי את כולכם‬ ‫ביכולותיי האמנותיות.‬
‫שרדינגר הכניס את החתול שלו לתיבה‬ ‫ובה מזון מורעל.‬
‫עכשיו, עד שהוא יפתח את הקופסה,‬
‫החתול הוא, בתאוריה, חי ומת בו זמנית.‬
‫אבל כשהוא פותח אותה,‬
‫זה או "שלום, חתולי", או "היה שלום, מיצי".‬
‫אם נתעלם לרגע מעניין ההתעללות בחיות,‬ ‫איך זה קשור לפיזיקה?‬
‫כן, היידן.‬
‫זה מדגים את רעיון הסופרפוזיציה הקוונטית.‬
‫האור הוא חלקיק וגל בו זמנית,‬ ‫עד לרגע שבו הוא נצפה.‬
‫כן. תשובה מעולה, מרשים ביותר.‬
‫האם הצפייה במשהו משנה את התנהגותו?‬
‫או משנה את התוצאה הקשורה אליו?‬
‫זו השאלה במעבדה היום בעמוד 117.‬
‫תתחלקו לקבוצות של ארבעה.‬
‫שמתם לב שהטלפונים לא מסוגלים‬ ‫לאתר מיקום גאוגרפי היום?‬
‫נראה שזה פועל.‬ ‫-כן, אבל זה לא הצפון.‬
‫הצפון שם.‬
‫גם הטלפון שלי עושה את זה.‬
‫למר דאגלס יש מצפן.‬
‫מה תעשה בו?‬ ‫-אלך בעקבותיו.‬
‫ברצינות?‬ ‫-לאן אתה חושב שהוא מוביל?‬
‫אין לי מושג. אבל לא נגלה‬ ‫עד שלא נפתח את התיבה.‬
‫החתול של שרדינגר?‬
‫אני עדיין לא מבין.‬
‫תגובה כימית יכולה לגרום לשינוי צבע.‬
‫מה לגבי הבזק מלוע של אקדח?‬ ‫הוא יכול להיות כחול או ירוק?‬
‫ההבזק נוצר בידי גזים לוהטים‬ ‫שנפלטים מהאקדח.‬
‫שהגזים עשויים להכיל נחושת, בריום, צסיום.‬
‫אלו יכולים לבעור בצבע כחול או ירוק.‬ ‫-וזה יכול לצבוע את הזכוכית?‬
‫אתה חושב שאקדח גרם לזה?‬ ‫-אולי.‬
‫שלושים ותשע?‬ ‫-שלושים ותשע.‬
‫אף אחד מכם לא הולך לשום מקום.‬
‫שלושים ושמונה שיעורים, סקוט.‬ ‫הייתי צריכה להתחנן בפני המפקח.‬
‫גב' מרטין, סקוט מגן על ביקון הילס.‬ ‫-הוא יכול להגן עליה ב-15:30.‬
‫אנחנו לא מחכים עד 15:30.‬
‫הצוותים הקרביים, לפי הלו"ז,‬
‫ממשיכים לעבור לסירות ההסתערות.‬
‫לא יעבור זמן רב‬ ‫בין גל ההסתערות הראשון לשני.‬
‫קלרק, איפה הילד?‬
‫הוא היה שם לפני רגע.‬
‫זה משרד השריף, הוא...‬
‫אי אפשר לאבד ילד במשרד השריף.‬
‫תעצרו את מה שאתם עושים, כולכם.‬ ‫בואו נמצא את הילד הזה.‬
‫אלכס, מה אתה עושה?‬ ‫-אתה יכול לנעול אותי כאן?‬
‫אתה לא עצור ואתה קטין.‬
‫אדוני, אנו מחויבים ליצור קשר‬ ‫עם השירות לרווחת הילד.‬
‫לא, בבקשה.‬
‫בבקשה תנו לי להישאר.‬
‫בבקשה.‬
‫נשאיר אותו כאן.‬
‫תציבי שומר מחוץ לדלת.‬
‫...משמידים את סוללות התותחים של האויב‬ ‫בעומק היבשה.‬
‫אך החוף מבוצר בצורה כה יסודית...‬
‫...אש האויב עדיין יעילה ביותר‬ ‫נגד חיילינו המתקרבים לחופים.‬
‫זה לא מפחיד בכלל.‬
‫רוצה שנתפצל?‬ ‫-ממש לא.‬
‫אולי אלכס טעה בכתובת.‬
‫או שהוא שיקר.‬
‫למה לו לשקר?‬
‫הוא לא שיקר.‬
‫למה השוטרים לא אמרו על זה שום דבר?‬
‫הם לא יודעים שזה כאן.‬ ‫הם לא יכולים להיכנס הנה בלי צו,‬
‫ואין שום בעלים להגיש לו את הצו.‬
‫אז אלא אם כן יש סכנה מיידית, הם לא ייכנסו.‬
‫מה?‬
‫אני חושב ששמעתי משהו.‬
‫- אבא מס' 1 -‬
‫היי, מה אתה עושה כאן?‬ ‫-זה הבית של אלכס.‬
‫מה אתם עושים כאן?‬ ‫-המצפן הוביל אותנו הנה.‬
‫איזה מצפן?‬
‫למה הוא עושה את זה?‬ ‫-אין לי מושג.‬
‫הם כולם עושים את זה.‬
‫רגע.‬
‫מה? מה קרה?‬
‫הוא היה כאן. הוא ירה עליי.‬
‫אחד מאלה שראית בזיכרון של אלכס?‬
‫האיש שלקח את הוריו?‬ ‫-לא. הם לא סתם נחטפו.‬
‫הם הועלמו.‬
‫בגלל זה אין רהיטים,‬ ‫בגלל זה הם לא מופיעים בתמונות.‬
‫הם נמחקו.‬
‫אני כל הזמן מרגיש שזה מוכר,‬ ‫כאילו שמעתי את זה פעם.‬
‫זה בצרפתית.‬
‫מחשבה שאתה לא מצליח לתפוס.‬ ‫-בסדר, יש מילה בצרפתית‬
‫לתחושת דחיפות אדירה וחורבן ממשמש ובא?‬
‫זה "באנשי" בצרפתית.‬
‫מה אומרת לך אינטואיציית הבאנשי שלך‬ ‫לגבי זה?‬
‫שאתה לא חייב לפענח הכול בזה הרגע.‬
‫אבל לילד הזה אין אף אחד. את יודעת, ו...‬
‫יש לכך סיבה. חייבת להיות.‬
‫- מושבת רואנוק האבודה -‬
‫"תנו לאיש הזה טרמפ, משפחה מתוקה תמות."‬
‫"רוצח בדרכים."‬
‫"רוכבי הסערה"?‬
‫מה?‬ ‫-זה השיר. "רוכבי הסערה"?‬
‫זהו זה.‬ ‫-מה?‬
‫רוכבי הרפאים. הציד הפראי.‬
‫הם מגיעים בסערה, רכובים על סוסים,‬ ‫ולוקחים אנשים.‬
‫לידיה, את כל כך חכמה שאוכל לנשק אותך.‬ ‫-אל תנשק אותי.‬
‫אני לא, אני...‬
‫נישקתי בכל זאת!‬
‫היי, חבר'ה. חכו.‬
‫תיקנתי אותו.‬
‫מושלם. נראה חדש לגמרי.‬
‫הוא ישים לב.‬ ‫-הוא בחיים לא ישים לב.‬
‫נחזיר את המצפן ונחשוב איך לעזור לסקוט.‬
‫או שרק נחזיר אותו.‬ ‫-לא נוכל לנטוש את סקוט.‬
‫למה לא? הוא האלפא.‬ ‫-לא לאורך זמן.‬
‫מי יתפוס את מקומו?‬
‫את לא חושבת שאני אוכל להיות האלפא?‬ ‫-לא, לא. זה לא מה שאמרתי.‬
‫פשוט, אנומליות מגנטיות‬ ‫ופרשים על סוסים שחוטפים אנשים?‬
‫לא נוכל שלא להתערב.‬
‫מה יקרה כשסקוט יסיים את הלימודים?‬
‫כשלא יהיה כאן אף אחד שיפתור בעיות?‬
‫אני אוכל להיות...‬
‫אני יכול להיות...‬ ‫-הוא יכול להיות האלפא. כן.‬
‫מה זה?‬
‫דם.‬
‫סקוט? סקוט.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫זה נקרא "הציד הפראי".‬ ‫זה מיתוס, אבל מסתבר שזה אמיתי.‬
‫כמו כל מיתוס אחר בעיירה הזאת‬ ‫שאמור להישאר רק סיוט.‬
‫האיש על הסוס?‬ ‫-קוראים להם "רוכבי הרפאים".‬
‫חכה. זאת החולצה שלי. איפה השגת אותה?‬
‫המאמן נתן לי אותה באימון.‬
‫היה לנו אימון?‬ ‫למה אף אחד לא מספר לי כלום?‬
‫למה שרוכבי הרפאים‬ ‫ירצו לקחת את ההורים של אלכס?‬
‫כי זה מה שהם עושים, הם לוקחים אנשים.‬ ‫הם מסתובבים ואוספים נשמות.‬
‫ברגע שהם לקחו את נשמתך, נעלמת.‬ ‫-אבל זה לא רק אתה,‬
‫זה כל מה שקשור אליך.‬ ‫-כמו שהם לקחו את החדר של אלכס.‬
‫זה אומר שאלכס הוא הבא בתור?‬
‫קיבלתי את המסרון שלך.‬
‫אמרת שאת צריכה את עזרתי?‬
‫אוי, אלוהים. עזרה מסוג כזה.‬
‫משהו נורא עומד לקרות.‬
‫טוב, מה?‬
‫אני לא יודעת. בגלל זה אני צריכה את עזרתך.‬
‫אני לא מוצא את המקור.‬
‫זה כאילו זה מגיע מכל מקום.‬ ‫-איך זה ייתכן?‬
‫זה מגיע מיותר ממקום אחד.‬ ‫-ביותר מחתיכה אחת.‬
‫זה באוויר. אולי זה מגיע מפתחי האוורור?‬
‫זוזו לאחור.‬
‫הדלת פתוחה.‬
‫איפה הילד? מה קרה לו?‬ ‫-איזה ילד?‬
‫אלכס, הילד מהתאונה, שהוריו נעלמו.‬
‫מי זה אלכס?‬
‫טוב, קלרק, תקשיבי לי. הוא היה כאן, בסדר?‬ ‫פגשת אותו.‬
‫איפה השריף?‬
‫הוא נקרא להגיע לבית הספר. מצאו גופה.‬
‫אף אחד לא היה כלוא כאן כל היום.‬
‫תבדוק בעצמך.‬
‫הוא לא מופיע כאן.‬
‫הם לקחו אותו.‬
‫אסור היה לי להשאיר אותו לבד.‬
‫הוא ידע שהם יגיעו אליו.‬
‫מה אם הם יחזרו לכל מי‬ ‫שהיה על הכביש הזה?‬
‫אז אנחנו יודעים מי הבאים בתור.‬
‫ליאם והיידן.‬
‫אני אבדוק בחצר. תגיד לי אם תמצא אותם.‬
‫ותברר אם אבא שלך יודע משהו.‬ ‫היי, סקוט, חכה.‬
‫אני רק...‬
‫רציתי לומר...‬
‫תגיד לי אחר כך.‬ ‫-כן, בסדר.‬
‫מצטער.‬ ‫-לאט לאט.‬
‫סליחה, גב' מרטין. ראית את ליאם והיידן?‬
‫בעצם לא משנה. ראית את אבא שלי?‬ ‫-את מי?‬
‫את אבא שלי. הוא כאן בגלל הגופה?‬ ‫-מאיפה אתה יודע על הגופה?‬
‫כי אבא שלי הוא השריף. גב' מרטין, את בסדר?‬
‫חכה כאן.‬
‫מתי חווית את התחושה הזאת לראשונה?‬
‫הייתי עם סטיילס.‬
‫הבנו שזה "הציד הפראי". הרוכבים, הסוסים.‬
‫נשמות נחטפות.‬
‫"החוזים בציד הפראי, הישמרו לכם,‬
‫כי כבר אבדתם."‬
‫מייסון! מייסון, היי.‬
‫איפה ליאם? או, הנה. ליאם, היידן, מושלם.‬
‫שניכם חייבים להקשיב לי עכשיו.‬ ‫אלכס נעלם ממש כמו ההורים שלו.‬
‫רוכבי הרפאים לקחו אותו,‬ ‫אז אסור לכם להישאר לבד.‬
‫אתם צריכים להישאר עם סקוט או איתי‬ ‫כי אני מסוגל לראות אותם.‬
‫למה אתם מסתכלים עליי ככה?‬
‫אנחנו מכירים אותו בכלל?‬
‫אני לא יודע אם הוא לומד כאן אפילו.‬
‫אתה לומד בבית הספר הזה?‬
‫איך קוראים לך?‬
‫עוד לא נרשמת להצטלם?‬ ‫-נרשמתי.‬
‫זה ריק.‬
‫סליחה, זו החולצה שלי, מאיפה השגת אותה?‬
‫המאמן נתן לי אותה באימון.‬
‫אתה בסדר, בן?‬
‫תודה לאל. תודה לאל.‬
‫כולם שוכחים. כולם שוכחים הכול.‬
‫טוב, לאט לאט. נפתור את הבעיה ביחד.‬
‫טוב.‬
‫למה שלא תגיד לי מה שמך?‬
‫סקוט?‬ ‫-היי.‬
‫סקוט, איפה אתה? איפה אתה כרגע?‬
‫מי זה?‬
‫אלכס. הילד מהתאונה, שההורים שלו נעלמו?‬
‫מי זה אלכס?‬
‫סוסים. הוא ראה אותם.‬
‫הוא ראה את הציד הפראי. איפה סטיילס?‬
‫מי זה סטיילס?‬
‫זה אני.‬
‫אני הבא בתור.‬
‫סטיילס!‬
‫לידיה? את מכירה אותי.‬ ‫-סטיילס...‬
‫תודה לאל. את מכירה אותי.‬ ‫-אני מכירה אותך.‬
‫אבל כל השאר שוכחים.‬
‫היי, את רואה אותו?‬
‫רואה מה?‬ ‫-את האיש על הסוס.‬
‫סטיילס, אם אתה רואה אותם, הם עומדים...‬
‫לא, אני יודע, אני יודע. הם באו לקחת אותי.‬
‫את חייבת להתרחק ממני ומיד.‬ ‫-אני לא אעזוב אותך.‬
‫טוב, בואי.‬
‫מכאן, מכאן.‬
‫טוב, מכאן, מכאן.‬
‫איפה הם?‬
‫בכל מקום.‬
‫בואי, בואי!‬
‫לידיה, אל תביטי עליהם. אל תצרחי.‬ ‫הם ייקחו גם אותך.‬
‫פשוט אל תביטי בהם.‬ ‫-אני לא.‬
‫מה אתה עושה? אנחנו צריכים לנסוע.‬
‫אין זמן.‬
‫לידיה, אני עומד להימחק, בסדר?‬
‫ממש כמו אלכס. את תשכחי אותי.‬
‫אני לא אשכח. לא. לא.‬
‫לידיה, את תשכחי.‬
‫רק נסי למצוא דרך כלשהי לזכור אותי, בסדר?‬
‫זוכרת שהיית הנערה הראשונה שרקדתי איתה?‬
‫או איך הייתי דלוק עלייך בכיתה ט'?‬
‫בכיתה י'? בכיתה י"א?‬
‫זוכרת איך הצלת את חיי?‬
‫גם אתה הצלת את חיי.‬
‫רק תזכרי...‬
‫תזכרי שאני אוהב אותך.‬
‫תזכרי.‬
‫תזכרי. תזכרי.‬
‫את בסדר?‬
‫יש לי תחושה שהייתי אמורה לעשות משהו.‬
‫לעשות מה?‬
‫אני לא זוכרת.‬
‫תרגום כתוביות:‬ ‫ליאור הדר‬