V minulých dílech…
Vymysli, jak si na mě vzpomenout.
Pozůstatek by byl důkaz, že Stilus existoval.
A možná ho můžem přivést zpátky.
Vezmeme je do Argentova bunkru.
- Je pod zemí. - Všichni budou v bezpečí.
Jsou tady.
- Kde je Gwen? - Tak pojď!
PŘÍJEZDY – ODJEZDY
JÍZDENKY
Promiňte.
Pardon, kde to jsme?
Jsme na nádraží.
Jasný. Fajn, to pomohlo.
A na kterým přesně?
Na nádraží číslo 137.
Viděla jste mě vejít?
Ne.
Jak dlouho tu čekáte?
Tak hodinu?
Přišli jsme ve stejnou chvíli.
Už je to aspoň šest hodin.
Šest hodin?
Kam jedete?
Někde jsem tu měla lístek.
To vždycky cestujete v pracovním?
Asi jsem spěchala.
VRÁTÍM SE ZA PĚT MINUT
Víte, jestli tady někdo pracuje?
Na následujících zastávkách nezastavujeme:
Hollatine, Batten, Bay Burry,
Deer Ridge, Red Oak…
Promiňte, kam ty vlaky jedou?
…Anderson, King Springs.
Promiňte, víte, co je to za vlak?
Ví někdo, kam ten vlak jede?
Promiňte, víte, co je to za vlak?
Víte, kam ten vlak jede?
K VLAKŮM
Musels to bejt ty.
Petere? Co tady děláš? Jak to, že tu jsi?
Jak jako: jak to, že tu jsem?
Jsem tu. Ty tu seš. Všichni tu jsme. A teď…
mě nech sakra bejt.
Hej, Petere!
Co to děláš?
Čekám na vlak.
Fajn. Tos to neviděl?
Co?
Ty koně?
Ty svázaný podnikatele, co z nich jako kouzlem mizí provazy?
Promiňte, viděl to někdo?
Dovolíš? Nevidím na tabuli.
Chci vědět zavčasu, že mi jede vlak.
Fajn. Takže ty čekáš na vlak. Jak ses sem dostal?
Určitě taxíkem.
Když jsem tě viděl naposled, byls pod zámkem v Domově Eichen.
Byl jsem v Eichenu…
Kvůli tobě.
Paměť ti funguje. Vzpomeneš si, jak ses dostal ven?
Oni tě pustili?
Ne, vypadl proud. A já zdrhal jak šílenej.
To je všechno? Utekls?
Jo. To je všechno.
Doslova jsem zdrhl z blázince, kde mě drželi jako rukojmí!
Hale! Zalez zpátky do cely.
Nebudu to opakovat.
Ne, to nebudeš.
Jak dlouho už tu jsem?
Eichen uzavřeli před třema měsícema.
Tři měsíce se pohřešuju a nikdo mě nehledal?
Tak to Přízrační jezdci dělaj. Vymažou tě.
Přízrační jezdci? Ti z Divokýho honu?
Jo. Ty víš, o čem mluvím?
Jasně že to vím.
Jezdí na blescích.
Jsou nezastavitelnou silou přírody.
Ale garantuju ti, že na nádražích nezastavujou.
Z jednoho lochu jsem utekl, abych skončil v dalším.
A tohle vypadá jako podzemní doupě depresivního byrokrata.
No tak, musí existovat cesta ven, ne?
Porozhlídl ses tu? Mluvils s někým, kdo něco ví?
Jestli to fakt Divokej hon je, není úniku.
My dva jsme odsouzeni k jízdě bouří. Navždycky.
Jo, ale my nejsme v bouři, ale na nádraží.
A můžem se odsud dostat.
Nemůžem se odsud dostat, protože tohle místo neexistuje.
O čem to mluvíš?
Beacon Hills nádraží nemá.
Co to děláš?
Co kdybys mi pomohl?
No jo.
Co to sakra je?
Ne, jen pokračuj.
- Nevšiml jsem si, že by tě něco napadlo. - Stilesi.
Levý rameno, u sloupu. Nedívej se.
- Řekl jsem, ať se nedíváš! - Jo.
Sleduje nás.
- Jo. No a? - Jak „no a“?
Všichni jsou tu mimo sebe nebo katatoničtí.
On vypadá, že ho zajímá, co děláme.
Hej!
Ježiš!
Proč na náš civíš?
Zkoušeli jste dveře.
To nikdo nedělá.
Vypadá to, že ty jo.
Ty, co mi šly otevřít.
- Zkoušel jsem všechno ostatní. - Všechno ne.
- Furt jsi tady. - Zdá se, že máš plán, tak nám ho řekni.
Říct vám ho můžu. Ale to neznamená, že to zvládnete.
Zvládneme to. On to zvládne.
Máte to přímo před nosem.
Neviděli jste to, co?
Já to viděl.
Tak pročs marnil čas probíháním dveřma?
Řeknu vám proč.
Protože je to součást iluze.
Bojíte se.
A to oni chtějí.
Nebojím se.
Nezvládneš to, viď?
- Zvládne. - Fakt bysme ho měli zabít.
Nebo… tam můžeš projít.
Strč mě.
- Cos říkal? - Strč mě!
Už mu to dochází.
Stilesi.
Stilesi, jdem!
Kalózní těleso není jen největší struktura bílé hmoty v mozku,
ale také most, který spojuje všechny jeho části.
Schopnost všech částí mozku komunikovat a spolupracovat
nám pomáhá dělat skoky v kognitivním myšlení.
Nějaké otázky, myšlenky, postřehy?
Lydie?
Já…
Naprosto souhlasím.
Je venku něco víc fascinujícího než stavba lidské mysli?
Ne.
Myslím, že ne.
Ne.
Dobře. Skvěle.
Mnoho lidí o kalózním tělesu tvrdí,
že díky němu máme intuici, instinkt,
- i když si to sami neuvědomujeme. - Pardon. Hned se vrátím.
Mrknu se, jestli je v pořádku.
Víte, že hodiny nejsou dobrovolné, že?
Hej!
- Ten džíp odtáhnout nemůžete. - Podle papírů můžu.
Je hlášen jako opuštěnej.
Teď už ne.
- Tohle je vaše auto? - Záleží na tom?
- To zní jako ne. - Je můj.
Můj džíp.
Díky. Přeparkuju ho, jen co si dojdu pro klíčky.
Do skříňky. Až odjedete.
- Je mi líto, jakmile je na háku… - Prosím, neříkejte, že to máte na háku.
No, teď už nemůžu.
Dobře. Hele, určitě s tím můžem něco udělat.
- Něco podepsat? Někomu zavolat? - Zaplatit…
Poplatek za vyzvednutí je 150.
V hotovosti.
- Sto pade? Takovou cenu ani nemá! - Kolik máš?
- Kolik máš ty? - Dej mi ty peníze.
Mám jen 50 dolarů. A když říkám „jen“, tak fakt jen.
Hele. Víš, že od toho klíče nemám, že jo?
Ale… teď máme džíp.
Gratuluju, našels další část přízračnýho nádraží.
Je tohle cesta ven?
Kdyby jo, byli bysme na odchodu.
Po kolejích radši nechoďte.
Protože ty jsou cesta dovnitř i ven.
Už jedou.
To je cesta ven?
Jak to sakra máme udělat?
- Skočíme. - Skočíme?!
- Jezdcům na záda, až budou projíždět. - To je celý?
Plánoval jsem to.
Můžeme odsud skočit, těsně než odjedou.
Myslím, že si pleteš zájmena.
My nic dělat nebudeme. Ale ty bys to rozhodně zkusit měl.
- To se odsud nechcete dostat? - Jo, ale živí. Jasný?
Jak víš, že to bude fungovat? Spousta se toho může podělat.
Hele, já tu zůstat nemůžu. Šílím tady.
Myslím, že situaci chápeš skvěle. Jdi do toho.
Petere.
Hele. Vrací se.
Nemůžeme ho to nechat udělat.
Co když má pravdu?
Hele, vymyslíme něco jinýho. Musí odsud vést i jiná cesta!
Nevede! Hledal jsem ji měsíce!
- Tak jdete? - Je to na tobě.
Nech ho to zkusit.
No tak…
Něco mi říká, že to nešlo podle plánu.
Stilesi, je mrtvej.
Viděls, jak se tvářil? Věř mi, je po něm.
Věděls, že umře.
Nevěděl. Jenom předpokládal.
Jo, ale mohls ho varovat.
- Stejně by to udělal. Teď máme jistotu. - V čem?
Že jsme tu uvízli.
Je po všem.
Jsme tu uvěznění, protože tohle byla jediná cesta ven.
Nebo jen chtějí, ať tomu věříme.
Co to s váma puberťákama je?
Myslíte, jak nejste výjimeční. Že pro vás pravidla neplatí. Chápeš to?
Odzvonilo nám!
Prachy?
- Bezcenný. Řidičák? Kreditky? K ničemu. - Vrať mi tu peněženku!
- Klíče? - Vrať mi je.
Myslels, že nás odsud odvezeš?
To sis myslel? Chápeš to? Neexistujeme.
A už na nás zapomněli.
Někdo si na mě vzpomene.
Buď Lydie, nebo Scott…
Malia, někdo. Najdou mě.
Přijdou pro mě.
Ale kdo by chodil pro tebe?
Dej mi vědět, až ti tví školní miláčci přijdou na to, jak se odsud dostat.
Čekám na vlak.
Jo. Asi má zpoždění.
Jedu za svými vnoučaty.
Za kým jedeš ty?
Za nikým.
Na následujících zastávkách nezastavujeme:
Hollatine, Batten, Bay Burry,
Deer Ridge, Red Oak, Trenton,
Anderson, King Springs.
Rozhlas.
Možná vysílačka?
Tvoje teorie…
je absurdní.
Magnetický vzruchy a pár rozpixelovaných fotek
neznamenají, že umíš používat vysílačku skrz nadpřirozenou bariéru.
Jezdce nikdo nevidí, neslyší ani si je nepamatuje.
Fakt si myslíš, že tu nechaj válet krám, kterým zavoláš kámošům?
- Tady seš. - Slyšelas to taky?
Odkud to jde?
Tudy.
Jde to zevnitř.
- Někdo si uvnitř zabouchl klíče? - Rozbij to.
Dej si na čas. Žádnej spěch.
V sázce je jenom důkaz o naší existenci.
Která brzo zmizí.
- Navždy. - Fakt mi nepomáháš.
Jestli to počítáš, tak dneska jsem tě zachránil dvakrát.
Proč to přestalo?
To je jedno.
Musí to mít důvod.
Co to je?
- Chytils stopu? - Jo.
- Naši. Moji, tvoji, všech tří. - Moji?
Já tu nikdy nebyla.
Ani já ne.
Byli jsme tu.
- Jen si to nepamatujeme. - Já myslela, že tohle je vyřešený.
Jo. Parrish prověřil SPZ. Žádnej záznam o majiteli.
Ten džíp sem nedojel sám.
Na čí seš straně?
Na straně všech.
Není skutečnej. Věř mi.
Už jsem přišla o hodně lidí.
Je to dlouhej seznam a nechci ho rozšiřovat.
Možná nebudeš muset.
Ne, když ho přivedeme zpátky.
Je to z '96 a není tu žádný jméno.
Ale je tam adresa.
Woodbine Lane 129.
Tam to znám.
Nevím, co říct. Ten džíp jsem neviděla…
skoro 18 let.
Je na vaše jméno.
Ale ukradli mi ho.
Tak jak skončil před školou?
Taky mi to nejde do hlavy. Už tehdy to byla rachotina.
Bůh ví, kdo by ho chtěl teď.
Možná ho tam někdo odstavil?
Dá se vysledovat, co s ním bylo poté, co ho ukradli?
Ne.
Možná v něm jsou otisky.
Lydie…
jde o Stila?
Nemyslíš, žes s tím zašla už dost daleko?
Opravdu nevím, co to s tebou poslední dobou je, ale…
možná je načase promluvit si s tvou mámou.
Omlouvám se. Máte pravdu.
Poslyš…
Jsi v pořádku?
Ne. Jo.
Mohli byste… Nevadilo by…
Ale jistě.
Nespěchej.
Už jsme vám zaplatili. Dal jsem vám všechny svý peníze.
Jo. A já ho tu nechal. Ale teď si ho zase vezmu.
Kolik? Vypíšu vám šek.
O peníze nejde. Chtějí, ať odsud zmizí. Tohle není na mně.
Nenuť mě tě odstrčit, hochu.
Jo? Já to auto zaháknu a odtáhnu.
Rozbilo se vám auto.
Nějak se to tu začíná plnit.
- Gwen! - Phoebe, jsi tady!
Počkat. Já tu holku znám.
Jmenuje se Gwen. Hraje lakros.
Jak dlouho už to trvá?
Tohle není zastávka, ale mezistanice.
Nepřestane to.
Co je?
Co je to za místa? Bannack, Canaan? Vím, že něco víš.
Musíme odsud. Nikdo není v bezpečí.
Jo. Tady?
V Beacon Hills. Tví kámoši, rodina, všichni, co znáš. Unesou je.
Kam jdeš?
Cos tam viděl? Ty města, co znamenaj?
Teď jsem ti to řekl. Nikdy to nepřestane.
Fajn. Jakej je teda plán?
Projdu tím portálem.
Počkej, sám jsi řekl, že jím nikdo neprojde.
Žádnej člověk. A já jsem lepší, pamatuješ?
Zregeneruju se.
Stilesi.
Žádný city.
Jestli přežiješ, musíš najít mý kámoše.
Musíš jim o mně říct. Nebudou si mě pamatovat,
- tak jim musíš říct, že jsem tady. - Až přežiju,
odjedu od Beacon Hills co nejdál.
A když přitom náhodou narazím na tvý podprůměrný kámoše
a nebude mě to obtěžovat,
možná
tvý jméno zmíním.
Jo. A co Malia?
Všechny zbývající jednotky do dolního patra.
Potřebujeme všechny síly na zajištění dolního patra.
Uzavíraj budovu.
Vím, že to děláš pro ni. Že to kvůli ní riskuješ, že uhoříš.
A mně to nevadí.
Stilesi.
Zdrž je.
Cože? Jak?
Použij hlavu.
Co to děláš?
Co to sakra bylo?
- Slyšeli jste to? - Tohle slyšelo celý Beacon Hills.
Kdo je to?
Nejsem si jistá, ale asi to poznávám.
Běžte!
Hej.
- Našlas? - Ne.
Už neřval.
Chytla jsem stopu, ale…
Něco je s ní špatně.
Smrdí, jako by ten někdo… hořel.
- Slyším tep. - Kdo je to?
To nevím, ale ten pach poznávám.
I přes tu grilovačku.
Jak se sem asi dostal? Nejsou tu stopy ani známky požáru.
Panebože.
Petere?
Kdo je Peter?
Peter Hale.
Můj táta.
Byls můj beta…
Peter? Co…
Kousl mě! Jak jsem na něj mohl zapomenout?
A jak na něj zapomněla já?
Něco drží.
Co to je?
Pripjať,
Bannack, Canaan…
Beacon Hills.
Canaan.
Nepřechlastej to.
Víš vůbec, co to znamená?
Ani ne.
- Haló? - Počkej.
Haló? Je tam někdo? Slyší mě někdo?
Stile?
Stile, jsi tam?
Scotte? Lydie? Jsi to ty?
Stilus – Stiles!
Slyšíme tě!
Bože, ty mě znáš? Pamatuješ si mě?
Stilesi, jsi…
Jsi to ty? Jsi to vážně ty?
Jo, jsem to já. Pamatuješ, co jsem ti řekl jako poslední?
Řekls…
„Pamatuj, že tě miluju.“
Seš v pořádku?
Kde seš? Přijdeme pro tebe.
Ne, to nemůžete. Nenajdete mě.
Stilesi, co…
O čem to mluvíš? Prostě nám řekni, kde seš, a my přijdem…
Pamatujte si tohle: Canaan, jo?
Musíte najít Canaan. Prostě najděte Canaan.
Stilesi!
Překlad titulků: Markéta Klobasová