Tidligere på Teen Wolf:
Jeg stopper ikke før vi har fått alle tilbake.
Hva om dette var hans rom? Hva om dette betyr at vi hadde en sønn?
Mr. Douglas åt pinealkjertelen hans.
Hva gjør du?
Mine herrer...
...forestill dere en hær uten svakhetene til vanlige soldater.
Menn som ikke trenger mat.
Som aldri blir trøtte.
TYSKLAND 1943
En hær av ustoppelige krigere.
Den ville jakten.
Levende menn kan slåss til de knekker. De døde knekker aldri.
Det er dette Ahnenerbe har lett etter.
"Ghost Riders, stormens ryttere, herskere over uendelige krefter."
Vi lefler ikke med eventyr, Hauptmann. Det okkulte er ikke til å leke med.
Det er ikke Stormens ryttere heller.
-Har du sett dem? -De er i Ruhrdalen.
-Min Kampfgruppe kan sikre området. -En ustoppelig hær?
Bestående av døde menn, sier du?
Med krefter du aldri før har sett.
Si meg, hvordan har du tenkt å kontrollere denne ustoppelige hæren?
Hvordan stopper man det ustoppelige?
Hvordan skal din Kampfgruppe stoppe dem?
Hvordan har du tenkt å utføre dette miraklet?
Med tysk effektivitet.
Du har tenkt å bite Stiles.
For å få ham gjennom revnen.
Det er den eneste måten.
Har du tenkt å bite alle på togstasjonen?
-Stiles hjelper oss å legge en plan. -Han er god på sånt.
Så planen er å få Stiles til å legge en plan.
Nå kan du klappe igjen.
Vi er de eneste som er igjen i Beacon Hills.
Hvis de tar oss, vil Lydia være igjen alene.
Det er derfor jeg drar. Liam og Hayden blir hos Mason.
Så lenge noen er igjen, kan ikke Den ville jakten dra videre.
Jeg liker planen din, særlig den delen om å vende Stiles.
-Det kan ikke gå. -Hvordan vet du det?
Logikk. Erfaring. Hva hvis Stiles ikke er der?
Hvis det ikke er noe å vende tilbake til?
-Har du et bedre forslag? -Ja. Løp som faen.
Så vi drar om fem minutter?
Du lovet du skulle hjelpe oss. Vi må finne revnen.
Jeg lovet ikke å hjelpe dere begå selvmord.
Hvis du ikke kan hjelpe oss, finner vi den selv.
Jeg skal innrømme at du har evnen til å få til det umulige.
Men... dette her går man ikke bort fra.
Man løper.
Sporene utenfor førte nordover.
Denne er også borte.
-Hvorfor ta kjertelen til en Ghost Rider? -Så jeg kan bruke denne.
Hva vil du med oss?
Ikke ta kjertlene våre, håper jeg. Vi bruker dem fortsatt.
Dere må hjelpe meg å finne en helveteshund.
Du fulgte etter ham. Du mistet sporet.
Jeg kjente lukten hans på deg.
-Det sier meg... -Ingenting.
-Og jeg kan ikke hjelpe deg. -Synd.
Da har jeg ikke bruk for deg.
Ikke rask nok.
Vi skal gjøre det.
Bare du slipper ham.
Slipp ham!
Takk for at du stiller, Herr Argent.
Vi fant i det minste mobilen hans. Det betyr noe.
Det er et minne.
Det kan bare bety én ting.
Det betyr at han ikke er død, Mason.
At det fortsatt fins en sjanse.
Han har bare bilder av oss. Det er hundrevis av dem her.
Og bare av oss. Er ikke det rart?
Nei. Det betyr at han er glad i deg.
Vi må få ham tilbake.
Da dere var her sist, hvor lang tid tok det før de kom?
-Noen få minutter. -Beroligende.
Hvordan ser en revne ut?
En rift i stoffet som vår verden er laget av?
Teoretisk sett kan det se ut som alt fra et mikroskopisk svart hull
til en fritthengende Einstein-Rosen-bro.
Jeg håper den ikke er der oppe.
Vi skiller lag.
Se på dette.
Revnen er ikke over oss.
Den er under oss.
Så vi burde bli her. Er det det du mener?
Det spiller ingen rolle hvor vi er. Vi må finne ut hvordan vi bekjemper dem.
Ingen kan bekjempe dem.
-Douglas kan. -Må han være der inne?
Han er fortsatt Theo.
Husk at Theo reddet Scott.
Han kan fortsatt høre deg.
Da hører han meg når jeg ber ham klappe igjen
så vi kan finne ut hvordan vi bekjemper Ghost Riders.
Dere trenger ikke det.
Douglas vet det allerede.
Hvis han vet hvordan de kan bekjempes, må han vite alt om dem.
Og gjett hvem som vet alt om Mr. Douglas?
Jeg ser ingenting.
Den må være her et sted.
Fant den.
-Den er bemerkelsesverdig lik. -Lik hva?
Einstein-Rosen-broen.
Det skjer ikke. Det gjør vi ikke.
Jeg har alle kortene på hånda.
Du er låst inne i ei celle. Du har ingen kort.
Dere vil høre alt jeg vet om Douglas.
Knekk sverdet.
Er det noen andre som vil forhandle?
Knekk sverdet.
-Jeg skal knekke sverdet. -Hayden.
Knekk det, og jeg snakker.
Kom igjen.
Jeg vil ikke ta noen.
Ikke ha kraften til noen.
Jeg vil bare være i live.
Hvordan kan vi vite at du ikke stikker av?
Fordi vi ikke slipper ham ut. Han skal fortelle oss det der inne.
Dere må fortsatt gi meg noe for det.
Han er en Lowenmensch.
-Hva pokker er det? -Halvt ulv, halvt løve.
Han var en del av Ahnenerbe,
Himmlers prosjekt om å bruke det okkulte for å vinne krigen.
Hauptmann, du bør holde deg unna. Vi bør alle holde oss unna.
Har du sett dem, grenader?
De kom med uværet.
De satt til hest.
De var overnaturlige.
Her borte.
Vi er nær. Spre dere!
Godt gjort, grenader Abel.
Der Führer vil bli fornøyd.
Tre tilbake.
Vær så snill.
Nei.
Hauptmann, nei.
Takk for at du stiller som frivillig...
Grenader Abel.
Schnell.
Utrolig.
Ta ham.
Douglas bekjempet ikke en Ghost Rider.
Han flyktet.
Vi knakk sverdet for ingenting.
Vent, hvis det skjedde i 1943, hvor har han vært hele denne tiden?
Douglas fortsatte å lete.
Han fant en vitenskapsmann han trodde kunne hjelpe ham.
Tre stykker.
Nei, nei!
Stopp!
Pisken gikk ikke dypt nok til at de kunne ta ham,
men lagde en flenge på ryggen.
Han ble kastet i tanken, og såret infiserte vannet.
Det blandet seg med væsken fra tanken og gjorde ham sterkere.
Han lå i bløt, sugde til seg kraften i 70 år.
Han kom ut med kraften til en alfa,
en Lowenmensch og en Ghost Rider.
-En uventet bivirkning. -Så han kan kjempe mot dem.
Han kan stoppe dem.
Nazistene tapte krigen. Hvorfor er han fortsatt besatt?
Hva er det han skal med en hær?
Han vil ikke ha den for dem. Nazistene var bare et middel.
Den er til ham.
Hans egne, private, overnaturlige hær.
Vi må advare Scott.
Vet du hva det beste ved å være en varulv er?
Overnaturlig hørsel.
Hørte du det?
Parrish. Du må våkne, Parrish.
-Jeg er lei for det. -Nei.
Parrish!
Parrish, du må våkne.
Det var veldig modig. Men meningsløst.
Bare bruk pisken.
-Liam, kom igjen. Vi må skynde oss. -Vi kan fortsatt finne ham.
Nei!
Liam. Løp!
Liam.
-Vi må hente Scott. -Kom.
Liam.
-Du må finne Scott. -Jeg går ikke fra deg.
Du må.
Du kan redde meg på den andre siden.
Jeg har tro på deg.
Jeg elsker deg.
Så gå.
Det må finnes en annen måte.
Vi må bare tenke.
-Tenke? -Ja.
På hvordan man kommer seg gjennom en overnaturlig revne som smelter stål.
Jeg sa ikke at det ville bli lett.
Men det trenger ikke være så vanskelig.
Hvorfor er dette plutselig så viktig? Kan det ikke vente til i morgen?
Jeg vet ikke hvordan det skjedde, men det skjedde.
Alt Lydia har prøvd å fortelle oss?
Det er sant.
Senga hans...
Klærne han aldri bretter, forbrytertavla hans.
Han er på lacrosselaget. En elendig spiller, men han er på laget.
Claudia...
...vi har en sønn.
Og vi kan finne ham og få ham tilbake.
Det er ingenting her.
Du må gå inn i rommet, kjære.
Kom.
Noah... det er fortsatt ingenting her.
Du er her.
-Han fulgte lukten vår. -Jeg fulgte desperasjonen deres.
Vi sliter, alle sammen. Desperate etter å komme oss inn og redde alle,
mens vi håper å finne en måte å stanse denne hæren av døde.
Vi vil det samme alle sammen.
Han har et poeng.
-Om han ikke dreper noen. -Andre. Om han ikke dreper noen andre.
Det eneste som er viktig nå, er å komme gjennom revnen.
Du har ikke mye flaks.
-Revnen brenner alt som går gjennom. -Kanskje ikke alt.
Jordan.
Hvis helveteshunden kan åpne revnen, går vi gjennom sammen.
Du er slemmingen. Det er sikkert en dårlig idé å hjelpe deg.
Den gode. Den slemme. Når ble alt så svart-hvitt?
Andre verdenskrig.
Han er nazist.
Han vil ha Jakten for seg selv. Han vil ha sin egen overnaturlige hær.
-Vi lar deg ikke gå gjennom revnen. -Lar meg ikke? Jeg forstår.
Du tror fortsatt at du har noe du skulle ha sagt.
Parrish, slutt!
Nå.
Nei.
Noah?
Jeg husker ikke bursdagen din i fjor.
Eller hva vi gjorde på bryllupsdagen vår, eller julaften på...
Jeg vet ikke hvor mange år.
Det er latterlig. Vi dro til Big Sur.
Nei.
-Vi drømte alltid om å dra til Big Sur. -Vi dro. Jeg husker det.
Nei, elskede.
Vi gjorde ikke det.
Jeg tok dette bildet på den siste gode dagen du hadde.
Stiles rikket seg ikke fra din side.
Jeg var syk. Men så begynte jeg å bli bedre.
Du var deg selv hele dagen.
Stiles hadde fått moren sin tilbake, og jeg...
...fikk kona mi tilbake.
Medisinene hadde begynt å virke.
Stiles snakket uten stans om skolen, om alle rampestrekene han hadde gjort.
Han prøvde så hardt å holde seg våken.
Da han endelig sovnet, lå han i armene dine.
Legene kunne ikke forklare det.
Vi begynte å legge planer, begynte å drømme igjen.
Vi satt bare sammen...
...og så på hverandre.
Vi trengte ikke si noe.
Men da du endelig lukket øynene...
Jeg var meg selv igjen.
...visste jeg at du var død.
Liam, du og Lydia drar til bunkeren.
Pisken. Den tok deg ikke.
Jeg tror ikke de prøver å ta oss. De prøver å drepe oss.
Hvorfor løper du ikke?
Gå.
Gå!
-Det brølet lover ikke godt. -De gjør sjelden det. Fortsett.
-Hva er det som skjer? -Jeg vet ikke.
Men hold deg bak meg.
Følg meg.
Den er redd for deg.
Jeg er redd for meg.
Beklager. Nummeret du prøver å ringe, er ikke i bruk.
Vennligst sjekk nummeret eller prøv på nytt.
MAMMA
Dette er et opptak.
Beklager. Nummeret du prøver å ringe, er ikke i bruk.
-Sjekk nummeret eller prøv på nytt. -Scott.
Dette er et opptak.
Scott, moren din er borte.
Men hun er fortsatt i live.
-Hva gjør vi nå? -Vi kan ikke gjemme oss fra dem.
Hva med Lydia? Ghost Rideren var redd for henne.
Det var ikke frykt. Det er...
...nesten som ærefrykt.
Spiller ingen rolle. Revnen er borte.
Vi er de eneste som er igjen i Beacon Hills.
Jeg har en sønn.
Han heter Mieczyslaw Stilinski.
Men vi kaller ham Stiles.
Nå husker jeg.
Da Stiles var liten, kunne han ikke si fornavnet sitt.
Vet ikke hvorfor. Det er jo så lett å si.
Men det nærmeste han kom var "mischief".
Moren kalte ham det helt til...
Jeg husker da...
Da Stiles fikk jeepen.
Den tilhørte moren. Hun ville han skulle ha den.
Den første gangen han tok en kjøretur,
kjørte han rett i en grøft.
Den dagen fikk han sin første rull med industriteip.
Han rotet seg alltid borti bråk.
Men han hadde et godt hjerte. Alltid.
Vi er her i kveld...
...fordi den tøysekoppen av en sønn bestemte seg for å dra med seg Scott,
den beste vennen han hadde i verden...
...inn i skogen for å se et dødt menneske.
Hva fikk deg til å huske?
Det begynte med genseren hans.
Så fant jeg den røde tråden til forbrytertavla hans.
Og så kom hele rommet hans tilbake, og alle minnene.
Og så skjedde noe veldig merkelig.
-Hva da? -Jeg trodde jeg så ham.
Det var som om... noe åpnet seg, midt i rommet.
Bare i et øyeblikk.
Og så var det borte.
En revne.
Jeg trodde det bare fantes én revne. Vi så den forsvinne.
Du husket Stiles, og en ny revne oppsto.
-Hvis sheriffen kan gjøre det... -Kanskje vi kan.
Men den revnen lukket seg.
-Da åpner vi den igjen. -Hvordan?
Ved å huske Stiles.
Vi må huske alt.
Tekst: Sissel Drag