‫בפרקים הקודמים:‬
‫נחשו מי יודע הכול על מר דאגלס.‬
‫הוא נאצי.‬
‫אם נזכרים בסטיילס, נוצר קרע חדש.‬
‫אם השריף יכול לעשות את זה...‬ ‫-אנחנו יכולים.‬
‫אבל הקרע נסגר.‬
‫נפתח אותו שוב בכך שנזכור את סטיילס.‬
‫אני אוהב אותך.‬ ‫-אנחנו חייבים לזכור הכול.‬
‫שער המנהרה נעול.‬
‫הכול נעול.‬
‫אתם חושבים שזה יעכב אותם?‬
‫נראה שלא.‬ ‫-בהחלט לא.‬
‫אתם לא מקווים שאני אהיה האופטימית, נכון?‬
‫אז עד כמה הדבר הזה מתקרר?‬ ‫-קר מספיק בשביל כלב שאול.‬
‫זה לא כמו אמבטיית הקרח שעשית לאייזק,‬
‫אבל זה יכול להוריד את טמפ' הליבה‬ ‫מעבר ליכולת האנושית לשרוד.‬
‫מה הקשר בין להקפיא את עצמנו‬ ‫ובין הזיכרונות שלנו?‬
‫הקור יאט את קצב הלב שלך‬ ‫ויכניס אותך למצב של טראנס.‬
‫כמו היפנוזה.‬
‫רגרסיה היפנוטית.‬ ‫אם נמצא איך להפעיל את זה.‬
‫כאן כתוב "התחל", אז אולי זה לא כזה מסובך.‬
‫זה מסובך.‬
‫אז לפי ההנחה האופטימית ביותר,‬ ‫כמה זמן נצטרך לעשות את זה?‬
‫כמה זמן שליאם וסטילינסקי ישיגו לנו.‬
‫אתה לא חייב לחבב אותו,‬ ‫אבל אולי הוא יוכל לעזור לנו.‬
‫ליאם, אני אשקול לבקש עזרה מתיאו‬ ‫כשלא תהיה לי תחנה‬
‫מלאה בשוטרים חמושים בתור גיבוי.‬
‫ניידות פנויות, כאן שריף סטילינסקי,‬ ‫האם שומע?‬
‫אני חוזר, כל הניידות, כאן שריף סטילינסקי.‬
‫מסרו לאלתר את מיקומכם.‬
‫כל הניידות...‬ ‫-הם אינם.‬
‫זה בלתי אפשרי. זה...‬
‫הם לא יכלו לקחת את כולם.‬
‫הם לא.‬
‫בבקשה, בבקשה, תגידו לי שהבאתם‬ ‫את הכרטיס שפותח את הדלת.‬
‫הבאתי גם את האקדח שלי.‬
‫ואת חוש ההומור שלך. זה נהדר.‬
‫אם אנחנו היחידים שנשארו בביקון הילס,‬ ‫אנחנו זקוקים זה לזה.‬
‫אתה צריך שאצא מהתא הזה.‬ ‫-אנחנו צריכים להאמין לך.‬
‫אתם צריכים להכיר במציאות.‬ ‫אמון הוא לא מה שחשוב כרגע.‬
‫המצב הוא שאנחנו נגדם, ועלינו להיות‬ ‫רבים יותר בהתחשב בכך שהם רבים כל כך.‬
‫אני שונא לומר שהוא צודק, אבל...‬ ‫הוא די צודק.‬
‫אם אשחרר אותך...‬
‫ואבחין בהתנהגות חשודה ולו במעט...‬
‫אתקע לך כל כך הרבה כדורים בראש‬ ‫שאפילו אלוהים לא יזהה אותך.‬
‫אני אתאיסט.‬
‫אש בזמנך החופשי.‬
‫אתה צריך להתקרב קצת יותר, שריף.‬
‫תעביר אותו מול הקורא, קדימה. כאן.‬
‫למעלה ולמטה, אתה מסוגל.‬
‫שריף, אנחנו זקוקים לו.‬
‫ספר לי משהו.‬
‫מה? לספר לך מה? על מה אתה מדבר?‬
‫ספר לי על הבן שלי.‬
‫ספר לי דבר אחד על סטיילס שאתה זוכר.‬
‫רק אחד.‬
‫תעביר את הכרטיס ואספר לך מה שתרצה.‬ ‫-שריף.‬
‫הם באים.‬
‫דבר אחד.‬
‫רק דבר אחד!‬
‫הוא היה חכם.‬
‫חכם מספיק כדי לא לתת בי אמון.‬
‫הם כאן.‬ ‫-כמה קרוב?‬
‫קרוב מדי.‬ ‫-כמה הם?‬
‫שמעתי שני סוסים. אולי יותר.‬ ‫-חמישה. חמישה לכל היותר.‬
‫אנחנו שלושה נגד חמישה. אתם מוכנים?‬
‫אתה צוחק? אנחנו נגד חמישה רוכבי רפאים?‬
‫נוכל לנצח אותם.‬ ‫-חמישה מהם?‬
‫שלושה מאיתנו.‬ ‫-כן.‬
‫שניים מאיתנו.‬
‫מפתחות, מפתחות.‬
‫אתה רציני?‬ ‫-הנה.‬
‫תן לי עוד אחד.‬ ‫-איזה?‬
‫לא משנה.‬ ‫-יש הרבה מפתחות.‬
‫אני מרגיש שאתה לא מנסה בכלל.‬ ‫-אני מנסה!‬
‫לא. קדימה, ליאם. תן לי...‬ ‫זה אפילו לא מפתח של רכב!‬
‫הם באים.‬ ‫-זה מפתח קטן. קטן מדי.‬
‫קדימה.‬ ‫-הנה, קח את זה.‬
‫יש! סע, סע, סע!‬
‫טוב, הוא עושה משהו. אתם מוכנים?‬
‫תזכור... זה ייעשה קר מספיק כדי להרוג אותך.‬
‫אז אם אתה מרגיש שמשהו לא בסדר‬ ‫או שזה לא מצליח...‬
‫זה יצליח.‬ ‫-אני מקווה שאתה לא אומר את זה‬
‫כי אתה חושב שאני יודעת מה אני עושה.‬
‫אבל אני יודע שתדעי מה לעשות.‬
‫בסדר. טוב, זה קר. ממש קר.‬
‫אז מה אנחנו אמורות לעשות? לדבר אליו?‬
‫לעזור לו לזכור? לחכות שהוא יהפוך‬
‫לשלגון בטעם איש-זאב?‬ ‫-צריך להנחות אותו, שיישאר ממוקד.‬
‫סקוט, אתה חייב לחשוב עליו.‬
‫תתרכז בסטיילס.‬
‫נסה לדמיין אותו בראשך.‬
‫תחשוב על איך שהוא נראה,‬ ‫על דברים שהוא אמר.‬
‫זה לא מוצא חן בעיניי. משהו לא בסדר.‬
‫חכי. תני לזה כמה שניות.‬
‫אני מוציאה אותו.‬ ‫-חכי.‬
‫סקוט.‬
‫אתה שומע אותי?‬
‫סקוט.‬
‫אתה שומע אותי?‬
‫סקוט, אל תירדם. אתה חייב להשאיר‬ ‫את העיניים פקוחות.‬
‫אני מנסה.‬
‫זו לא שינה.‬
‫אני חושבת שאתה מאבד את ההכרה.‬
‫ואם זה יקרה... אני חושבת שנאבד אותך.‬
‫סקוט.‬
‫תישאר ער.‬
‫סקוט.‬
‫אתה נישקת אותה, סקוט. נישקת את לידיה.‬
‫סקוט, בבקשה תוציא אותי מכאן.‬
‫זה בגלל הירח המלא, אני נשבע.‬
‫אתה יודע שלא הייתי עושה את זה בכוונה.‬
‫זה הורג אותי.‬
‫אני מרגיש לגמרי חסר אונים.‬
‫בבקשה...‬
‫תוציא אותי.‬
‫אני לא יכול.‬
‫לאן הכביש הזה מוביל?‬ ‫-לבית החולים.‬
‫מה אנחנו אמורים לעשות בבית החולים?‬ ‫-להתחבא.‬
‫לא נוכל להימלט מהם.‬
‫אני מכיר כל ס"מ בבניין הזה.‬ ‫כל חדר. כל פינה.‬
‫זאת האפשרות הכי טובה שלנו?‬ ‫-צריך להרחיק אותם מסקוט עד כמה שניתן.‬
‫למה? מה הוא יעשה?‬ ‫-הוא יזכור.‬
‫יזכור את מה?‬ ‫-את סטיילס. הוא חייב לזכור את סטיילס.‬
‫ומה אם הוא לא יצליח?‬
‫אז כולנו...‬
‫נישכח.‬
‫אתה חושב שתקפת את הנהג.‬
‫סקוט.‬
‫נסה למצוא אותו.‬
‫למה אני מתחיל להרגיש‬ ‫כאילו אתה באטמן ואני רובין?‬
‫נסה למצוא אותו בזיכרונותיך.‬ ‫-יש לך מתת כלשהי, סקוט.‬
‫אם תרצה בזה ואם לא, אתה יכול לעשות‬ ‫דברים שאף אחד אחר לא יכול לעשות.‬
‫תמצא אותו בכל זיכרון שהוא,‬ ‫חיובי או שלילי.‬
‫חייב להיות משהו אחר.‬ ‫תמיד יש לנו תוכנית חלופית.‬
‫זה רק חלום. אתה חולם.‬
‫למה אתה לא בוטח בו?‬ ‫-כי אתה בוטח בכולם.‬
‫מה קורה לו?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫הוא לא נראה טוב. הוא נראה אבוד.‬ ‫-אני חושבת שהוא אבוד.‬
‫אולי זה יותר מדי מידע.‬
‫הוא נקבר תחת כל הזיכרונות,‬ ‫הוא סובל מעומס יתר.‬
‫אז איך נעזור לו?‬ ‫-סקוט? סקוט, אתה שומע אותי?‬
‫אתה חייב לנסות להתמקד.‬
‫אין דרך חזרה.‬
‫אני לא יודע איך תשרוד בלעדיי.‬
‫סקוט.‬
‫בוא. הם ממש מאחורינו.‬
‫מה אתה עושה, לעזאזל?‬ ‫-אל תכבה.‬
‫אתה רוצה שהם כולם יגיעו הנה?‬ ‫-בדיוק. אם רוכבי הרפאים יהיו כאן,‬
‫הם לא ינסו להגיע לסקוט.‬
‫ולא אכפת לך שהם יתפסו אותך?‬ ‫-הם יתפסו את כולנו בסוף.‬
‫אתה תלך ראשון.‬ ‫זאת הסיבה היחידה שאני איתך.‬
‫כי בזמן שהם יכרכו שוט סביב צווארך‬ ‫או יחוררו לך חור בראש,‬
‫אני ארוץ לכיוון השני.‬ ‫אני בצד שלך כל עוד זה מועיל לי.‬
‫תאמין לי, אני יודע.‬
‫תיאו.‬
‫תיאו?‬
‫אני בסדר.‬
‫לרגע חשבתי שאני במקום אחר.‬
‫איפה?‬ ‫-בחלום רע.‬
‫אמרת שאתה יודע איפה להתחבא.‬ ‫-בוא אחריי.‬
‫לא!‬ ‫-אתה מקולל, סקוט.‬
‫שמעת את זה?‬
‫רעם?‬ ‫-אולי.‬
‫זה לא מצליח.‬
‫אנחנו חייבות למצוא פתרון אחר.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫הוא יקפא שם למוות?‬ ‫-אם הזיכרונות שלו לא יהרגו אותו.‬
‫חייבת להיות דרך אחרת. לא?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫זאת הפעם הראשונה שאני מנסה‬ ‫לפתוח קרע בין-ממדי.‬
‫אני קצת יורה באפלה, בסדר?‬
‫אני מוציאה אותו.‬ ‫-חכי.‬
‫אני לא היחידה.‬
‫מה?‬ ‫-אני לא היחידה שיורה באפלה.‬
‫מה זה אומר?‬ ‫-אנחנו צריכות להתייחס לזה כמו להיפנוזה.‬
‫משתמשים בה בתמונות‬ ‫כדי להנחות אותך דרך זיכרונות.‬
‫כמו גרם מדרגות.‬
‫המדרגות מובילות אותך מטה שנה אחר שנה.‬
‫ככה הרגרסיה פועלת.‬ ‫-הבנתי.‬
‫אז הוא צריך לדמיין משהו. מה נגיד לו?‬
‫סקוט?‬
‫אתה שומע אותי?‬
‫סקוט, תקשיב. תדמיין את זה.‬
‫תדמיין שאתה בתיכון.‬
‫תראה את עצמך בתיכון,‬ ‫במסדרון עם כל הארוניות.‬
‫נסה לדמיין את עצמך עומד שם.‬
‫שם הזיכרונות שלך נמצאים, בתוך הארוניות.‬
‫הם נעולים מאחורי כל ארונית.‬
‫כל זיכרון שיש לך מסטיילס‬ ‫נמצא בארונית נפרדת.‬
‫סקוט, אתה שם.‬
‫בתיכון.‬
‫אתה עומד שם ברגע זה.‬
‫זה הרעיון המבריק שלך?‬ ‫להתבצר בחדר המתים?‬
‫רוכבי הרפאים רודפים אחרי אנשים חיים,‬ ‫אז נתחבא עם המתים.‬
‫אני לא נכנס לדבר הזה.‬
‫גם אני לא.‬
‫היית צריך להשאיר אותי בתא.‬ ‫-הייתי צריך להשאיר אותך באדמה.‬
‫אה, באמת?‬ ‫-כן. באמת.‬
‫מה אתה חושב שעשיתי שם?‬ ‫ביליתי עם אחותי המתה?‬
‫העלינו יחד זיכרונות מהילדות?‬
‫אני חושב שנרקבת שם.‬ ‫-ליאם סוף סוף צודק במשהו.‬
‫אני חושב שכל מה שקרה לך הגיע לך.‬
‫באמת?‬
‫כשרוכבי הרפאים ימצאו אותנו,‬ ‫לא אעשה דבר למענך.‬
‫לא אעזור לך. לא אציל אותך.‬
‫אעשה בדיוק מה שהיית עושה לי.‬
‫אשתמש בך בתור פיתיון.‬
‫אתה עדיין שומע את האמבולנס?‬ ‫הסירנה, אתה עדיין שומע אותה?‬
‫הם כאן.‬
‫- חדר מיון -‬
‫סטיילס, אתה שם?‬ ‫-סקוט?‬
‫אני לא יודע איפה אני.‬ ‫אני לא יודע איך הגעתי הנה.‬
‫היי, זה סטיילס ופספסתם אותי. תשאירו הוד...‬
‫זה סטיילס ופספסתם אותי...‬ ‫סטיילס ופספסתם אותי...‬
‫לידיה, תעזרי לי. אני לא חושב שאני מסוגל.‬
‫אני לא מצליח למצוא.‬ ‫-תמשיך לחפש.‬
‫יש זיכרונות, אבל אני לא יודע‬ ‫איזה מהם הוא הנכון.‬
‫מה אני אמור לעשות?‬ ‫-תמצא זיכרון אחר.‬
‫פשוט תמצא זיכרון אחר.‬
‫זה מתקרר יותר מדי. הוא מתקרר יותר מדי.‬
‫מה אם זה לא מספיק כדי לזכור אותו?‬ ‫מה אם יש חיבור כלשהו‬
‫שנוצר בזכות זיכרון?‬ ‫-חיבור רגשי, למשל?‬
‫אולי בגלל זה סטילינסקי הצליח לזכור.‬ ‫-הוא לא סתם זכר מישהו.‬
‫הוא זכר את הבן שלו.‬
‫סקוט? סקוט, אתה שומע אותי?‬
‫תשמע, נזכרתי במשהו. בתחילת השנה,‬
‫סטיילס ניסה למצוא בשבילכם מקום לגור בו‬ ‫לאחר סיום התיכון.‬
‫הוא אמר שתשכרו דירה ביחד.‬
‫ואני זוכרת שאמרתי משהו לסטיילס,‬ ‫משהו כמו,‬
‫שזה לא תמיד רעיון טוב לגור עם חברים.‬
‫אפילו החבר הכי טוב שלך.‬
‫אבל סטיילס אמר שזה לא משנה,‬ ‫כי אתם לא סתם חברים.‬
‫הייתם יותר כמו אחים.‬
‫אחים.‬
‫סקוט, רק תקשיב לי, בסדר?‬
‫אתה לא אפס.‬
‫אתה מספר אחת. אתה...‬
‫סקוט, אתה החבר הכי טוב שלי.‬
‫טוב? אני צריך אותך.‬
‫סקוט, אתה אחי.‬
‫בסדר? אז...‬
‫אז אם נעשה את זה, אתה...‬
‫פשוט תצטרך לקחת אותי איתך.‬
‫מה? מה קרה? למה הוצאתן אותי?‬
‫הדופק שלך צנח. עמדת למות.‬ ‫-לא היתה לנו ברירה.‬
‫אם ככה... אם ככה שום דבר לא קרה, נכון?‬
‫זה לא הצליח.‬
‫אני חוזר.‬ ‫-אתה לא.‬
‫זה הצליח. משהו קרה. הרגשתי בזה.‬
‫אבל כאן בחוץ לא קרה כלום.‬
‫ראינו רק שקפאת למוות.‬ ‫-אתה עדיין קר מדי.‬
‫אנחנו לא יכולים לוותר עכשיו.‬ ‫-אנחנו לא.‬
‫עכשיו תורי.‬
‫גם לי יש זיכרונות מסטיילס.‬ ‫-זה מסוכן מדי.‬
‫מסוכן יותר לא לעשות כלום.‬ ‫היא תתמודד עם הקור טוב יותר ממני.‬
‫אם העיקר כאן הוא החיבור הרגשי,‬
‫סטיילס היה הראשון שהתחברתי אליו‬ ‫מזה זמן רב.‬
‫היא תצטרך לדמיין תמונה.‬
‫בסדר. אני חושבת שיש לי רעיון.‬
‫מלייה, אם הדופק שלך יצנח‬ ‫או אם נחשוב שאת קופאת...‬
‫אז תוציאו אותי.‬
‫את רואה את עצמך שם? את בספרייה עכשיו?‬
‫אני כאן. אני בספרייה.‬
‫את רואה את הספרים?‬ ‫-אני רואה אותם.‬
‫תתרכזי בהם.‬
‫הספרים על המדפים הם הזיכרונות שלך.‬
‫כל מה שקרה לך אי פעם.‬
‫תמצאי את המדף שבו נמצאים‬ ‫כל הזיכרונות שלך מסטיילס.‬
‫נסי למצוא את הזיכרון‬ ‫שבו נוצר ביניכם חיבור כלשהו.‬
‫היי.‬
‫מצאת משהו?‬ ‫-בהחלט התחברנו.‬
‫אני לא אברח, כי אני לא חושב שתפגעי בי.‬
‫אני חושב שאת מפחדת לפגוע בי‬ ‫בגלל מה שעשית למשפחתך.‬
‫רוצה לעזור לי? תמצא דרך לשנות אותי בחזרה.‬
‫את רוצה לחזור? לחזור להיות זאבת ערבות?‬
‫תמצאי משהו אחר.‬
‫שמעתי שכמעט נהרגת. אני שונאת את זה.‬
‫מלייה.‬
‫אני צריך לעזוב לכמה ימים, בסדר?‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫מה שקורה כאן,‬ ‫זה משפיע עליכם בצורה חמורה יותר.‬
‫סטיילס, לאן אתה הולך?‬
‫אתה תחזור, נכון?‬
‫כן.‬
‫כן, לעולם לא אשאיר אותך מאחור.‬
‫מלייה?‬
‫מלייה, פקחי את העיניים.‬
‫מלייה, את שומעת אותנו?‬
‫פקחי את העיניים, מלייה.‬
‫סקוט, תראה.‬
‫משהו קורה.‬
‫להתחבא עם המתים?‬ ‫-היה שווה לנסות.‬
‫מה את עושה?‬ ‫-זה מסוכן מדי.‬
‫לא נציל אף אחד אם נקפא למוות.‬
‫אבל זה פעל, לא?‬ ‫-היו רעש ואור מוזר. שום סטיילס.‬
‫אני זוכר אותו. אני רואה אותו בראש שלי.‬
‫גם אני.‬ ‫-הוא אמיתי יותר מכפי שהוא היה אי פעם.‬
‫אם נצליח להחזיר אותו,‬ ‫נצליח להחזיר את כולם.‬
‫יש הבדל עצום בין זיכרון מוחשי‬
‫ובין אדם בשר ודם.‬ ‫-אני יודע.‬
‫בגלל זה את צריכה לנסות.‬ ‫-אני לא אשרוד אפילו שתי דקות.‬
‫אז תחשבי על משהו אחר. מלייה צודקת.‬
‫החיבור הוא המפתח. כשנזכרתי בו,‬
‫נזכרתי גם בשניכם יחד.‬
‫אני לא חושב שלאף אחד‬ ‫היה חיבור כמו זה שהיה ביניכם.‬
‫גם אני ראיתי את זה.‬
‫את חייבת לנסות, לידיה.‬
‫אז עלינו לעשות את זה בשיטה הישנה.‬
‫נצטרך להפנט אותי על אמת.‬
‫הם נמצאים בכל מקום.‬ ‫-יופי.‬
‫באמת? אתה צריך שאזכיר לך‬ ‫שאם רוכבי הרפאים יתפסו אותנו‬
‫זה לא יציל את החברים שלך?‬
‫הם יתפסו את שנינו.‬ ‫אתה תוכל להיתפס בזמן שתברח.‬
‫אני לא אפול בלי להילחם.‬
‫אמא שלי נפגשה עם מהפנט‬ ‫שעזר לה להיגמל מעישון.‬
‫היא שלחה אותי אליו כשהייתי בת עשר.‬
‫את עישנת בגיל עשר?‬
‫לא. כססתי ציפורניים.‬
‫תמצאו מצת או נר, בבקשה.‬
‫יותר מדי?‬
‫מצאתי.‬
‫מה זה?‬ ‫-תסריט השראה.‬
‫אחד מכם יצטרך להדריך אותי.‬
‫אז אני צריכה להקריא?‬
‫את צריכה לרכך את הקול שלך.‬ ‫שיהיה רגוע, אבל לא מונוטוני.‬
‫עם דגש על בהירות, לא עוצמה.‬
‫נסי.‬
‫"קחי נשימה עמוקה והביטי בנר."‬
‫"קחי נשימה עמוקה והביטי בנר.‬
‫הרגישי איך השרירים בגופך נרפים.‬
‫ידייך נרפות.‬
‫עפעפייך נרפים.‬
‫בשעה שאת נרגעת,‬ ‫דמייני את עצמך יושבת מול הטלוויזיה.‬
‫כשתדליקי את הטלוויזיה,‬ ‫היא תציג זיכרונות מחייך.‬
‫השלט מעניק לך שליטה מוחלטת.‬
‫את יכולה לנגן כל זיכרון שתרצי.‬
‫עלייך רק ללחוץ על הכפתור."‬
‫מתוקה, מישהו בשם סטיילס בא אלייך...‬ ‫מישהו בשם סטיילס בא אלייך...‬
‫רק רציתי לראות שאת בסדר.‬ ‫-מה זה סטיילס, לעזאזל?‬
‫רוצה לרקוד?‬
‫מוותרת.‬
‫תני לי לנסות שוב.‬
‫לידיה, תזיזי את התחת הקטן שלך‬ ‫ובואי לרקוד איתי מיד.‬
‫טקטיקה מעניינת. התשובה עדיין לא.‬
‫"נסי למצוא זיכרון של סטיילס.‬
‫זיכרון שבו חשת חיבור אליו."‬
‫אני היחיד שיודע באמת עד כמה את חכמה.‬
‫מדליית פילדס.‬
‫מה?‬ ‫-אין פרס נובל במת...‬
‫אין פרס נובל במתמטיקה.‬
‫מדליית פילדס.‬ ‫-תמצאי זיכרון אחר.‬
‫תמשיכי לחפש את סטיילס. תמצאי זיכרון אחר.‬
‫בואי נמצא אותו.‬ ‫-מישהו יביא לי את המעיל?‬
‫בוא נלך!‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-משמש בתור פיתיון.‬
‫לא!‬
‫אולי נוכל... נוכל ללכת לשם ו... מה?‬
‫זה מאייזק.‬ ‫-מה עכשיו?‬
‫היא לקחה אותו. כל השלושה אצלה עכשיו.‬
‫עוד יש זמן. עוד יש לנו זמן, נכון?‬
‫סטיילס? אתה בסדר?‬
‫מה יש? מה קרה?‬
‫סטיילס.‬
‫אני עובר התקף חרדה.‬
‫טוב.‬
‫בוא. בוא.‬
‫תחשוב על משהו אחר. כל דבר.‬
‫כמו מה?‬ ‫-דברים שמחים. דברים טובים.‬
‫חברים, משפחה.‬
‫כלומר, לא משפחה.‬
‫אוי, אלוהים. בסדר.‬
‫רק נסה לנשום לאט יותר.‬
‫אני לא יכול. אני לא יכול.‬
‫סטיילס, תביט אליי.‬
‫תביט אליי.‬
‫סטיילס.‬
‫איך עשית את זה?‬
‫אני...‬
‫קראתי פעם ש... שעצירת נשימה‬ ‫יכולה לעצור התקף חרדה.‬
‫אז, כשנישקתי אותך...‬
‫עצרת את הנשימה.‬
‫באמת?‬
‫כן, באמת.‬
‫אז זה קרה.‬
‫אז מה קרה?‬
‫לידיה, מה זאת אומרת? מה קרה?‬
‫כשנישקתי אותו...‬
‫אז הכול השתנה.‬
‫לידיה, תביטי אליי. תביטי אליי...‬
‫ראיתי אותו.‬
‫הייתי שם. הייתי האדם האחרון שראה אותו.‬
‫איפה? מתי ראית אותו?‬
‫רוכבי הרפאים, הם... כשהם לקחו אותו.‬
‫תביטי אליי. תביטי אליי. את תשכחי אותי.‬
‫אני לא אשכח.‬
‫לא, אני לא...‬
‫טוב, את תשכחי.‬
‫רק תזכרי...‬
‫תזכרי שאני אוהב אותך.‬
‫מעולם לא אמרתי לו בחזרה.‬
‫סטיילס?‬
‫תרגום כתוביות:‬ ‫ליאור הדר‬