Viděli jste…
- Kam jdeš? - Do Paříže.
Zítra je orientační den.
- Daleko odsud budeš v bezpečí. - Mám ti radit. Ne tlačit,
ne rýpat, mám tě vést.
Nemůžeme odejít.
- Kdo jsi? - Někdo, kdo pozná surový talent,
když ho vidí.
ŽÁDNÝ SIGNÁL
Dohání nás, musíme sebou hodit.
Mluvíš jako amatérka.
- Amatérka, která zabila pekelnýho psa. - Ale zraněnýho.
- A dostala jsem vlkodlaka. - Byl taky zraněný a sám.
Nepleť si štěstí s dovedností.
Čím déle počkáme, tím bude slabší.
A tím spíš si stihne sehnat pomoc.
„Největší vítězství je to, které se obejde bez boje.“
Sun-c'. Chápu. Můžeme alespoň jít dál?
Slyšel jsi?
To je on.
PŘÍCHOZÍ HOVOR
Tak to ne.
Ne!
- Nepodváděl jsi? - Přísahám.
Fajn, ještě jednou.
Musím se učit.
Nepotřebuješ pomoc?
Ty mi chceš pomáhat?
Proč ne? Jsem tvůj nejlepší kámoš.
Ne, běž domů.
Nevadilo by…
Já jestli nevadí, když…
- Chceš tu přespat? - Jo. Nevadí to?
Nevadí. Ale proč?
Jak to myslíš?
Třeba chci jenom pokecat.
A co Corey?
Je v knihovně na samostudiu.
Nespal jsi u mě, co nám bylo deset.
Co se děje?
Víš, jak jsme našli to tělo?
To bez obličeje?
Nemůžu to dostat z hlavy.
Jo, to jsme na tom stejně.
Ne. Kámo, já…
Já to doslova nemůžu dostat z hlavy.
Víš, co jsou paobrazy?
Třeba že koukáš do žárovky a když odhlídneš, pořád ji vidíš?
Jo.
Existuje taková extrémnější verze, říká se jí palinopsie.
To je v překladu „vidět znovu“.
Ten obraz v tobě zůstane.
A vidíš ho znovu a znovu.
A kde to tělo teda vidíš?
Všude.
Lori.
Našla jsem tohle. Je to Bretta. Zmizel. A já slyšela střelbu.
- Jak víš, že je to jeho krev? - Jsme sourozenci, je taky moje.
Seber se, Melisso.
Proboha.
Tak jo.
Bože můj.
Ahoj.
- Copak dnes nejsi s Liamem? - Brett zmizel.
Jako že ho nemůžete najít a máte strach?
Jako že jeho sestra našla jeho lakrosku celou od krve.
- Proč je u toho vždycky krev? - Protože jsme v Beacon Hills.
- Jdeme za Lydií. - Proč?
Půjdeme ho hledat.
Jsi v pohodě?
Jo. Proč?
Jen se ptám.
Ne, dobrý. Nic nevidím.
- Ale nic. - Ticho.
Prosím.
- Pardon. - Pardon.
Už to někdy zkoušela?
Myslíš vyvolat předtuchu?
Párkrát jo.
Většinou si ji najdou.
A jak najdeme jeho?
To nevím.
Ale kdyby byl Brett mrtvý, už by to nejspíš věděla.
- A funguje to? - Mohlo by, když zmlknete.
- Promiň. - Promiň.
Tady.
Podle mě nastražil past.
- Brání se. - Takže víme, že žije.
Ale je zraněný. Musí vědět, že tu jsme.
Pak se to dozví i ten lovec.
Je to nováček, zvládneme ho.
Co když se Brett ozve?
- Ten lovec ho najde. - Tak ho najdeme dřív.
Žádný člověk nevystopuje zvuk rychleji. Jsme ve výhodě. Víme, co děláme.
- Necítím ho. - Maskuje se.
Můžete mu to zatrhnout?
Šel tudy.
Ta past nezabrala.
Ten lovec není takový amatér.
Nebo se učí.
Umí někdo čínsky?
Můj telefon jo.
Lux, V…
Ne, to jsou římský číslice.
- Šedesát osm. - Šedesát osm.
- To je tam i v čínštině. - E, R.
E, R, co?
Erbium.
Atomové číslo erbia je 68.
- Co když všechno znamená 68? - A to znamená?
Nemám páru.
Fajn, co dál?
Vrátím se k poslední předtuše.
A půjdu tam sama.
- Překvapuje mě, žes mi zavolala. - Někdo musel někomu zavolat.
Potřebuju z něj vzorek tkáně.
Doufala jsem, že to zařídíš ty.
Je to mrtvola, ne?
V podstatě.
V podstatě?
Měl by ses podívat sám.
- Není to mrtvola. - Taky jsi to cítil, že jo?
- Jo. - Strach?
Hrůza.
- Tady ta stopa končí. - Stopa končí tam, kde ho najdeš.
Co jsem ti říkal?
Hledáme typický otisky, hledáme stopy pat.
Proč stopy pat?
Protože pata se dotkne země první, nese všechnu váhu.
A co tady vidíš?
Vůbec žádný stopy.
A to znamená?
- Byla to falešná stopa. - Dobře.
A co to vypovídá o našem mladém vlčkovi?
Cítí, že se blížíme. Chce nás setřást.
Nepřemýšlej, co by udělal puberťák, zeptej se, co by udělalo zvíře.
Zvíře by se schovalo.
A kam se schovávají zraněná zvířata?
Zalezou si někam pod zem.
Šedesát pět, šedesát šest,
šedesát sedm,
šedesát osm.
Šedesát osm.
Taky jsem to viděl.
- O čem to mluvíš? - Jak se vždycky najednou objeví.
Nedělej, že sis nevšimnul.
Nevím jistě, co jsem vlastně viděl.
Chceš se ujistit?
Jestli to vážně chceš vědět, znám způsob.
Stopa je pryč.
Možná přestal krvácet.
Měli bychom se rozdělit.
Já s Lori jdu tudy, vy tam.
Nebo čtyřmi směry?
Zůstaneme pohromadě.
- Jsme čtyři na jednoho. - Ne, když se rozdělíme.
Tři měsíce to dělám bez vaší pomoci, tak to snad dokážu rozhodnout.
Jestli chceš udělat blbost a umřít, tak prosím.
- Je to lovec amatér. Neví, co dělá. - Scotte?
To ten lovec. Zametá za sebou stopy.
Tady je další.
- Jsou dva? - Možná víc.
Kolik lovců už jsi tady viděl?
Spoustu.
Pořád se chceš rozdělit?
Poradíme si. Jen musíme najít Brettovu stopu.
Nemusíme.
Vyvažování kamenů. To nás naučila Satomi.
Byl to on. A vím, kam míří.
- Otrávili ho. - Proto se nehojí.
- Co když má jen pár hodin? - Můžeme na něj zavýt.
- To je moc riskantní. - No a? Možná umírá.
Pořád jde dál.
Promyslíme to.
Musí vědět, že jsem tady a hledám ho.
Lori má pravdu. Musí o nás vědět.
Liame, počkej!
- Jak se dostal za nás? - Nedostal. To nebyl Brett.
- To byl vlkodlak, co udělal chybu. - Přišli si pro něj kamarádi?
Předpokládejme, že si přišli pro nás.
Vracíme se? Co když je to smečka?
Určitě je to smečka. Na to se můžeme spolehnout.
Počkat, kolik jich může být?
To je špatná otázka. Mluví z tebe strach.
Přemýšlím logicky a matematicky. My jsme dva a jich je spousta.
Přemýšlej strategicky. To je Achillova pata Scotta McCalla.
Přemýšlí srdcem, jako většina mladých.
A co uděláme my?
Zrovna teď? Rozděl a panuj.
Tak jo.
Tohle má naprosto logický vysvětlení.
- Ale jestli se hne… - Provrtám ho.
Promiň.
Mluv.
- Cože? - Říkala jsi, že to má logický vysvětlení.
- Tak mi ho řekni. - Abych se rozptýlila?
Sebe a mě.
Dobře.
Jasně.
Můžou to dělat toxiny, nebo plyny. Chemikálie, který vylučuje tělo.
- Tahle věc? - Jo.
Karbogen. Oxid uhličitý a kyslík.
Když se smíchají, mozek si myslí, že se dusíš.
Tvoje tělo pak reaguje silnou úzkostí a strachem.
A co dál?
Jakýkoliv nepříjemný pach může vyvolat strach.
Dokonce i infrazvuky.
Zvuky pod 20 hertzů.
- Udělej to. - Jo.
Hned, Melisso.
Melisso!
Mám to!
- Proč neodpověděl? - Možná nás neslyšel.
Nebo nemohl.
Lori, ne!
- Čekali, že přijdeme. - Nemluv. Uzdrav se a my to vyřešíme.
- Pořád jsou o krok napřed. - Promiň, nemůžu čekat. Musíme jít.
Pořád jsme v přesile, tři na dva. Jsme rychlejší a silnější.
- Oni jsou chytřejší. - Je fuk, kdo je chytřejší,
můj bratr umře.
Něco je špatně.
Ten šíp, drát a jed… Nejsou to amatéři.
- Ještě s námi nebojovali. - A tys nebojoval s lovci.
- Musíme držet spolu. - Musím jít.
Nepůjdeš sama. Jdu s tebou.
Liame, nemáš tušení, co jsou zač a čeho jsou schopní.
Hele, já vím, kdo jsme my. Nikdy se nevzdáváme.
Hlavně pokud jde o nevinný, opuštěný a o naše přátele.
Tak běžte, doženu vás.
Běž s nimi, Malio.
- Běž, potřebuju minutku. - Potřebuješ zmlknout.
Děsivá část je za námi, teď je čas na nudnou vědu.
Nenechám tě s tím samotnou.
Určitě chceš vědět, co tě tak vyděsilo.
Jsem zvědavý.
Budu hádat.
Zas tak moc ne.
Jen trochu.
Co to je?
Vůbec nic. Žádná DNA, žádná buněčná struktura, nic tam není.
Jak je to možný?
Není.
Kudy? Musí tu něco být.
Nenechal ti tady něco? Nějaký signál, nebo další kameny?
Nic nevidím.
A nic neslyším.
Něco najdeme. Bude v pořádku.
Jak to víš?
Protože je silný.
Opravdu silný.
Na hřišti mě několikrát srazil na zem.
A když se na mě řítí teď, udělám cokoliv, abych mu uhnul z cesty.
Brett začal hrát lakros kvůli mně.
- Kvůli tobě? - Na bývalý škole jsem neměla přátele.
Devenfordská přípravka potřebovala hráče. Brett trénoval celý léto.
Získal stipendium a řekl jim, že mě musejí přijmout, jestli ho chtějí.
Najdeme ho.
Cítíš to?
- Smrdí to nakysle. - Jako by tady něco hnilo.
- To bude ten jed. - Podle toho ho najdeme.
- Trvá to moc dlouho. - Neboj se.
- Musejí projít tudy. - Jak to víš?
Nebyl bych tady dole, kdybych přesně nevěděl, kde jsem.
- Proč jsi je nechal jít? - Nejde o zabití jednoho vlkodlaka.
Šedesát osm mil, šedesát osm stupňů?
Dálnice 68?
Lydia se ozve, až na něco přijde.
Raději bych tam byl s ní,
abych jí mohl pomoct…
Se samotou?
Jo, máš recht.
Ahoj, Nolane.
Učíš se na test z biologie?
Jo, snažím se.
Snažím se pochopit, jak se organismy vyvíjejí a mění.
Třeba jak se z ryby stane aligátor.
Aligátoři nejsou ryby.
Jsou to plazi. Líhnou se z oplodněných vajec.
A nepíšeme z DNA a RNA?
Myslíte, že se DNA mění?
Jo, když je poškozená. Ale změna v DNA může vyvolat rakovinu.
Takže organismy se můžou měnit. Mění se.
Můžou se vám měnit přímo před očima.
Nemyslím si, že tohle v tom testu bude.
Jo. Jen jsem přemýšlel, jestli se přeměněný organismy
můžou změnit zpátky.
Jako jestli můžou být dvě věci naráz.
Ploskozubci a protogynní hermafroditi jsou najednou samci i samice.
Štětičkovci můžou měnit pohlaví.
- Stejně tak žížaly, ale… - To v tom testu určitě nebude.
Ani v žádným jiným.
Zajímalo by mě, jestli se změnil někdo z nás.
A jestli jo, jak by se to dalo poznat?
Co třeba DNA testem?
Mě napadl jiný druh testu.
Co je to s tebou?
Podívejte se na něj! Hele!
Nic mu není.
Je to jen škrábnutí.
Jak nám to uniklo?
Podcenili jsme je.
Ale jak nastražili tak velkou past, když jsme tady dole?
Nastražili ji tady už dávno.
Prošli jsme ty tunely tak stokrát.
A ať je ten lovec kdokoliv, má za sebou o stovku víc návštěv.
Věděl, že jsme tady. Čekal na nás, sledoval nás.
Byl připravený. A my ne.
V těch tunelech netráví čas moc lidí.
Který lovec tu byl naposledy?
Argent?
A Gerard.
- Ta past nebyla smrtící. - Zpomalila nás.
A taky rozdělila.
Plánuje něco jinýho. Další past.
Liam s Lori jí jdou naproti.
Promiň.
Hej, šedesát osmičko!
Hej! Víš něco o Brettovi?
- O kom? - O Brettu Talbotovi, hraje lakros.
- Co se mu stalo? - Žádnýho Bretta neznám.
- Ty jsi jedna z nich, že jo? - Co tím myslíš?
Víš jistě, že jdeme správně?
Naprosto. Už jsem se tu ztratil. Stačí jít za pachem.
- Tenhle pach nesnáším. - Počkej.
Něco slyším.
- Zní to jako… - Tlukot srdce.
Brette!
- Našla jsi ty kameny? - Jo, našla.
- Liame. - Dostaneme tě odsud.
Jsi pitomec, že tohle děláš.
- Tak takhle mi děkuješ? - Ne, takhle říkám, že jsi pitomec.
Díky.
- Jsou tu. - Běžte, zdržím je.
Tak běžte!
Nikdo tu není.
Lori.
- Necháváme si utéct spoustu příležitostí. - Vím, že se sotva známe,
ale ještě chvíli mi věř.
- Já lidem obvykle moc nevěřím. - Proto na tohle budeš dobrá.
Dobrá na co? Já myslela, že tu lovíme vlkodlaka.
Každý svede ulovit jednoho vlkodlaka, my budujeme armádu.
- Armádu? - Abychom je ulovili všechny.
- Promiň. - Zkusím to znovu.
Ne, nefunguje to.
- Neměli bychom ztrácet čas. - Ticho.
Proč to nejde? Proč ti nemůžu ulevit?
- To je dobrý. - Ne, není to dobrý.
Nic není dobrý. Měli jsme zavolat Stilesovi.
- Slíbili jsme, že to neuděláme. - To byla blbost.
- Málem jsme ho ztratili. - Jo. A teď ztratím i tebe.
Ty? Ty mě ztratíš?
Jo, já. My všichni. Víš, jak to myslím.
Jo, asi jo.
A víš, že Stiles by z toho neměl radost.
Kdyby věděl, co se snažíme dělat bez něj, zabil by nás.
On by to skousnul.
Tohle?
Nás.
Jak to myslíš?
Ne, neomdlívej. Neměl bys omdlívat.
A tenhle rozhovor mě mate. Prober se.
Scotte?
- Co se stalo? - Zabralo to.
Dej mi vědět, kdybys chtěla něco, co má větší grády.
Myslím, že tohle zatím bude stačit.
Dej vědět, kdybys v rodinný historii našel něco o týhle bizarnosti.
Myslíš těla bez DNA?
Nebo těla bez DNA, který nahánějí hrůzu.
Nevím, jestli ten strach vyvolalo přímo to tělo.
- Možná ho jen zesílilo. - Pořád ho cítíš?
- Ježí se mi chlupy na kru. - I mně.
- Když něco zjistíš… - Zavolám.
Výborně.
- Nebo zavolám já. - Dobře.
- Nebo ne. - Dobře.
Měl jsem ti zavolat.
A nezavolal. To nic.
- Měla jsem zavolat já? - Chtěla jsi?
Jo, chtěla.
- To já taky. - Dobře.
- Jo. - To jo.
Fajn, tak dobře.
To je fajn informace.
Měl bych jít.
Nemusíš odcházet.
Šlo o Nolana.
Bylo by fajn ten útok předvídat.
Ne, nechtěl ti ublížit.
Snažil se tě odhalit.
Byl to test.
A ty jsi neprošel.
Byl to gejzír. Dívala se půlka knihovny.
- Neměl jsi ani škrábnutí. - Já vím, je to pět minut.
Proč to Nolan dělal?
- Bojí se. - Mě?
Bojí se nás.
Neobrátili se lidi v tý předtuše proti sobě?
Moje chyba.
Obrátí se proti nám.
Podle mě už to začalo.
Ještě kousek, už jsme skoro venku.
Lori, ne!
Počkej, Lori!
Lori, počkej!
Ne.
Zavři oči.
Nedokázala jsem mu ulevit.
Liam.
Tys to naplánoval.
No jistě.
- To je součást mojí lekce? - Každá chvíle se mnou je lekce.
A jestli ses dnes něco naučila, pak to,
že armádu nejlépe vybuduješ pomocí strachu.
Překlad titulků: Mirka Spudilová