I tidligere afsnit:
Jeg så alle, tilmed Derek og Ethan. I var alle forstenede.
Jeg vil bare have god, gammeldags hævn.
Dette stormhat havner i kugle til Scott McCall.
De kommer, Monroe og andre, tungt bevæbnede.
Lad os køre.
Jeg vil fortælle en historie. Den lyder måske bekendt.
Der var en knægt...
...16 år, alene og løb for sit liv.
Han kunne ikke se dem, men høre dem køre nærmere.
De havde geværer, armbrøster.
De jagede ham.
Det startede en månelys nat.
Noget kom imod ham... Noget bed ham.
Og det ændrede hans liv.
Det ændrede alt.
-Hvad hedder du? -Alec.
Forstod jeg det ret, Alec?
Er det dét, der skete med dig?
Jeg har min egen beretning.
Men visse dele forventede jeg ikke.
Folk...
...som jeg troede var hos mig altid...
...var dem, jeg mistede.
Nogle, jeg troede, jeg aldrig kunne stole på...
...endte med at redde mit liv.
Mere end én gang.
-Vi har alle beretninger. -Alle i min er død.
Men det er du ikke.
-Og nu er du med os. -Så hvad sker der derefter?
Din beretning... Hvordan ender den?
Malia!
Du troede vel ikke, du gør det her uden mig?
Uden os?
Utroligt, at I ikke fortalte mig om det her. Ikke ét ord.
Vi havde grunde. Virkelig gode.
Gerard...
Det, han frygter mest...
Han kan ikke overvinde dig.
Og han ved det.
-Det er virkelig begyndt, ikke? -Hvilket?
Det er total krig.
Jeg nyder skam denne improviserede familiegenforening.
-Men hvad laver du her? -Jeg fandt et kobbel slagtet i Brasilien.
Der var skrevet to ord med blod på væggen: Beacon Hills.
-Kom du tilbage for Beacon Hills? -Nej. På grund af dig.
Hærværk og blod. Grusomhed hverdagsting.
Medynk blir kvalt af rædselsgernings vane.
Og Cæsars ånd i hævnens vilde tørst,
med Ate ved sin side, glødende fra helved steget,
råber vidt om land med vældig herskerrøst:
Kender du resten, Scott? Kan du din Shakespeare?
"Slå ned for fode," og slipper krigens vilde hunde løs.
Krig, sandelig. Velkommen tilbage, Derek. I må føle jer ret nostalgiske.
Tilfreds med den lille familiegenforening, jeg har samlet om dig, Scott?
Slut dig til os, så jeg kan takke dig personligt.
Jeg har tilmed et par gæster til dig fra London.
Selv en som Jackson Whittemore
kunne ikke modstå at komme tilbage til Beacon Hills. Sig goddag, Jackson.
Igen, gamle mand. Kom lidt tættere på.
-Jeg stikker den langt op i din røv! -Han har stadig sin charme, hva'?
Du kan finde ham her hos os i våbenlageret, Scott.
Faktisk... vil jeg fortælle dig, hvor du kan finde dem alle.
Jeres vice-helvedeshund mødte nogle venner,
da han reagerede på et opkald fra Eichen House.
Din far var på vej tilbage fra San Francisco
for at gå ind i kampen. Men han nåede ikke langt.
Du vil nok bede din mor om at springe vagten på hospitalet over.
Liam og hans venner er der nu.
Optimistisk af dem, men meget uklogt.
Sådan fører man krig, Scott.
En strategisk positionering af din hær imod deres.
Derfor vil du komme til mig.
Du vil forsøge at redde flest muligt,
og du kan måske endda redde nogle få.
Men dine begrænsede ressourcer vil spredes tyndt.
Og i sidste ende får du fiasko.
Krigens vilde hunde, Scott. De kommer efter dig.
Køb os noget mere tid.
Hvor Liam og de andre end er, få dem ud.
Giver jeg dig tid til at komme med en plan eller få hjælp?
Begge dele.
LUKKET
Første dag på min turnustid kommer der et lysbillede af en fyr,
-de har jaget i North Carolina. -Var du ikke i Sydamerika?
Jo. Ligene af de varulve, jeg fortalte om? De gav mig skylden.
Så jeg hørte, at FBI havde trængt denne vilde, massemorderiske...
Jeg fandt en gruppe jægere.
-Jeg forsøgte at få oplysninger. -FBI fandt også ud af det,
og de planlagde et SWAT-angreb for at få ham, død eller levende.
Som vi ved med Derek, så helst død.
-Helst. -Så jeg fik dem til
-at tage mig med. -Du fik FBI til at tage en reservelæge
med på en meget farlig feltopgave?
Sært, han ikke fik dem til at lade ham lede.
Jeg forsøgte. Det gik ikke.
For at gøre det kort måtte jeg redde hans liv.
Sådan skete det ikke.
Jeg har nok udeladt en detalje, men det er kernen.
Den essentielle essens af det.
-Du kunne ikke gå. -Jeg humpede.
Jeg ved det, for jeg bar dig.
De skød min tå. Vil I se den?
Min tå blev fanget i krydsilden. Den blev udslettet.
-Okay, glem din tå. -Udslettet.
Det er ikke kun jægerne. Vi har et problem til.
Det hedder Anuk-Ité.
-De er overalt. -Mobilen virker ikke.
-De bruger en støjsender. -Hvad gør vi?
Vi kan ikke forlade Liam. Og ikke vente på hjælp.
-Så er det kun dig og mig. -Imod dem?
Ja. Hvorfor ikke?
-Et sært øjeblik at sige, jeg elsker dig? -Ikke hvis jeg også elsker dig.
-Vi dør måske i aften. -Vi dør ikke i aften.
-Parat? -Ja.
Er du okay?
Det tror jeg.
Hvem slog dig ud? En af mine venner eller en af dine?
Jeg ved ikke, om jeg har venner lige nu.
Jeg forstår dem lidt.
Kan du stå op? Vi får brug for din hjælp.
-Med hvad? -At generobre hospitalet.
Dette er alt det gule stormhat, vi kunne finde.
Meget sjældent, men nok til at lave én kugle.
Og mere end stærkt nok til at dræbe en alfa.
Det trænger ind i hovedet og får én til at se ting.
-Hvordan ser den ud? -Som to almindelige mennesker,
men på en måde sammensmeltet.
Den består af to ansigter. Et menneskeligt, det andet overnaturligt.
En formskifter som os.
Men den kender ens største frygt.
-Den kan dræbe med et blik. -Så I siger,
at vi går blinde imod kræet og konfronterer vores største frygt?
-Ja. Hvorfor? Hvad frygter du mest? -Blindhed.
-At blive blind? -Ja, rædselsslagen. Har altid været det.
En uheldig overlapning.
Lydia og Stiles finder Argent, tager til våbenlageret, redder Jackson.
Ikke tid til at vente på ham. Jeg er før kommet gennem dørene.
-Kan gøre det igen. -Tøv lidt.
Lad mig forstå det her. Taler vi om rent faktisk at gøre det her?
Vi gør præcis, som Gerard ønsker. Stemmer det?
Stopper vi Anuk-Ité, stopper vi det hele.
At stoppe den tingest kan stoppe Gerard og jægerne?
-De er ikke alle jægere. -Korrekt.
De fleste er almindelige mennesker, bare bange.
Monroe ændrer sig ikke, men vi kan nå de andre.
De fleste, faktisk.
Anuk-Ité forvolder, at de handler af frygt.
Frygt er ganske motiverende, især hvis den fører til vrede.
Kan vi fjerne frygten, kan vi også fjerne deres kampvilje.
De er bange for os. Det behøver de ikke være.
-De må bare skifte mening. -Vi må skifte mening.
Okay, vi kan konfrontere Anuk-Ité.
Forsøge at kæmpe imod den blinde. Konfrontere vores frygt.
-Vi må opklare, hvordan vi fanger den. -Det gør vi.
Rart at se en, der ikke har mistet optimismen.
-Ikke endnu. -Det har jeg.
Vi køber tid til dig, Scott. Måske Jackson har svaret.
-Måske kommer Argent med et. -I to, I er med mig.
Vi behøver Peter. Alle, der kan forsinke tingesten.
-Hvor skal vi hen? -Til skolen.
-Finder vi tingesten der? -Nej.
Den finder os.
To lig?
-Intet blod, ingen sår. -Hvordan ser de ud?
Statuer.
Græske.
Peter, luk dine øjne. Luk dem nu.
Far?
Du er bange for mig, ikke?
Sagde de, hvorfor du burde være bange?
-Er du det ikke, så kom tættere på. -Hold mund.
Det er fordi jeg stadig er delvist Kanima. Ved du, hvad det er?
Se de her kløer.
Kom nu.
Kig nærmere.
Disse kløer producerer gift, der kan lamme.
Jeg har tilmed anderledes øjne.
Se her.
Jeg kan ikke ændre mig helt,
men det er som at have Tiptronic-gear.
Jeg kan skifte fra automatisk til manuelt.
Kan du lide biler?
Jeg kørte Porsche, men jeg kan ikke længere køre sportsbiler.
Der er ikke plads til min hale.
Han er ikke død.
Det kan ikke passe.
Der er pulsslag, men svage.
Vi er ikke alene.
Scott?
Jeg ved vist, hvordan vi kan fange den.
-Jackson? -Stiles?
Jackson?
-Det har jeg dækket. -Gud, det er dig!
-Det er virkelig dig! Utroligt. -Okay, godt. Det er fint.
Okay, ikke for tæt. Pas på hænderne. Okay.
Godt så. Så deler vi os.
Gjorde du dét?
Ja.
Jeg sparkede døren ind.
Nu, hvor alle har bidraget, skal vi så komme ud?
-Ikke uden Ethan. -Ethan?
-Hvad laver Ethan her? -Han er sammen med mig.
-Med dig? -Ja. Mig.
-Ethan? -Ja. Ethan.
-Og dig...? -Ethan?
Ja.
Du gode Gud.
Jeg troede, du aldrig fandt ud af det.
-Kan vi finde ham nu? -Ja. Vent.
-Ja? -Er I stadig i våbenlageret?
-Ja. Vi tager straks afsted. -Der er noget, I skal finde.
Vent. Lad mig gøre det.
Løb bare, Liam. Så bliver det sjovere.
-Hvad gør du her? -Jeg spurgte lige mig selv om det.
Vi kan ikke bare gemme os. Peter klarer sig ikke.
-Heller ikke vi, hvis den finder os. -Vi må vente på Stiles.
Jeg venter ikke her.
Hov, Malia, vent.
-Scott? -Jeg er okay. Lad hende ikke flygte.
Du er ikke okay. Det er gul stormhat. Det dræber dig.
Hvad?
-Er du okay? -Ja.
Bortset fra, at dette bækken vist var i brug.
Afsted.
-Hvordan kom du ud før mig? -Jeg talte mig ud af det.
-Du brugte din hale, ikke? -Har du stadig en hale?
-Ulækkert. -Kan du komme op?
Lad os gå.
Stadig derude?
-Jeg dør ikke for dig. -Jeg gør heller ikke for dig.
Men jeg vil kæmpe med dig.
Okay.
Lad os kæmpe.
Duk dig!
-Kom. Okay, sid ned. -Derek, gå. Hjælp Malia.
Hun bekymrer mig ikke. Vi må af med det her.
Kun én måde at fjerne stormhat på.
-Man må brænde det ud. -Hvad?
Du kan ikke gøre meget, før du er helet.
Har jeg ret, må vi bare have Stiles hertil.
Okay.
Okay, okay. Jeg har dig.
Det er okay...
Husk, se ikke på den. Kæmp imod den blind.
Hvad med, vi bare får fat i vores venner og flygter?
Det er okay for mig.
Den er her.
-Luk øjnene. -Lydia...
Se på ham. Tror du, han dør?
Usandsynligt.
Så let er det ikke at dræbe en helvedeshund.
I ved godt, han hedder sådan, ikke? Hvis du vandrer ind i denne verden,
-kan du lige så godt have information. -Ingen her vil komme til skade.
Så læg dit våben, vicesherif. Du vil ikke skyde mig.
Vi lader dig heller ikke føre ham væk.
Det ved jeg nu ikke. I er kun tre.
-Stilinski. -Sherif.
-Tiltal mig med min titel, vicesherif. -Er du 60?
I tre...
Hjælp vicesherif Parrish op at stå og få ham ud derfra.
Javel, sir.
Sherif.
Ethan?
-Ethan. -Jeg er her.
-Hvor er Lydia? -Aner det ikke.
Jeg lukkede øjnene og kunne ikke se, hvilken vej hun gik.
-Hvor er du? -Lige foran dig.
-Hvad er planen? -Afvæbning af hele byen.
Alle med et våben uddelt af Gerard må aflevere det.
Om nødvendigt bruger vi magt.
Derek, er det dig?
Derek?
Derek, det er mig.
Det er Jennifer.
Vil du ikke se på mig?
Vil du lade dem dræbe mig igen?
Vil du efterlade mig til at dø?
Eller vil du give mig en chance til?
-Du er ikke virkelig. -Lyder jeg ikke virkelig?
Kan du ikke se på mig?
Derek, se på mig. Åbn dine øjne.
Vil du ikke nok?
Vil du ikke se på mig en gang til?
Vil du ikke huske mig?
Huske os?
Se dog på mig.
Se på mig!
Kom så.
-Hvor er det? -Troede du virkelig, jeg ville betro dig
vores sidste 50 gram gul stormhat?
Jeg er din datter.
-En Argent. -Men stadig en af dem.
Så du gav hende det hele?
Du gav det til Monroe?
Ja, netop nok til en sidste kugle.
Den kugle.
Vi har en til her.
Jeg ved ikke, om han er død.
Men han ser helt klart sårbar ud.
Nu er det slut, Kate. Alt faldt på plads.
Ikke alt.
-Tid til at lægge våbnene. -Hvad taler du om?
Scott lever stadig, og han kan redde dem. Alle sammen.
Gemmer du dig i biblioteket, Scott? Gemmer dig for mig?
Åbn øjnene, Scott.
Du tror, du kan kæmpe imod mig, men nej.
Dine venner er væk.
De så mit ansigt, og de blev vanvittige.
De er borte på grund af dig.
Du svigtede dem.
Du svigtede alle.
Især hende.
Især... Allison.
Åbn dine øjne.
Åbn dine øjne!
Scott.
Åbn dem, Scott.
Det eneste, du skal er at åbne øjnene.
Din frygt er anderledes, Scott.
Der er styrke under den.
Din styrke.
Din frygt giver mig frihed!
Jeg vil ikke i fælden igen.
Jeg vil ikke fanges
og sættes i bur nogensinde igen.
Aldrig!
Åbn øjnene.
Åbn dem!
Jeg ved, hvordan jeg bekæmper dig.
Og jeg kan fange dig.
Jeg kan ikke ramme. Hvad gør jeg?
Bare skyd ham. Skyd dem begge.
Du kan ikke slå mig.
Jeg er ikke bange for dig.
Ikke længere.
-Et i hovedet og et i hjertet. -Forstået.
Selv om det gule stormhat bare skulle svække ham,
fandt Scott ud af det, som altid.
Anuk-Ité.
Du ønskede styrke nok til ikke at fanges igen.
Du ønskede at blive formskifter som mig.
Men dertil hører alle reglerne ved at være en formskifter.
Vi har svagheder og grænser, vi ikke kan overskride.
Bjergaske.
-Jackson. -Er det slut?
Nu er det slut.
-Godt at se dig, coach. -I lige måde, Jackson.
Det gør ondt. Det gør ondt.
Det gør ondt.
Gør det stadig ondt?
Nej.
Godt.
Du lod dette ske.
Du lod det ske, din dumme, gamle mand.
-Du så kun ham. -Han ødelagde vores familie.
Din familie er lige foran dig.
Smid jeres våben!
-Parrish, få dem til at smide våbnene. -Javel, sir.
Det må du lære mig, det der.
Dette er Monroe. Nogen må melde tilbage med en status. Nu.
Svar. Tal til mig, en eller anden.
Hvad sker der? Tag radioen, en eller anden.
-Fortæl mig, hvad der sker. -Du tabte.
Scott? Kommer han sig ikke?
-Hvad skete der med dine øjne? -Jeg var nødt til det.
Du må hele. Forbliver øjnene sådan længere,
-bliver skaden permanent. -Kom nu, Scott. Koncentrér dig.
Jeg forsøger. Det fungerer ikke.
-Jeg kan ikke fokusere. -Se på mig.
Jo, du kan. Bare koncentrér dig.
-Jeg kan ikke. -Jo, du kan.
Scott, se nu bare på mig.
Malia?
Kys ham.
-Hvad? -Kys ham.
De løb den nat.
Gerard gav folk våben.
Men langt færre end han troede, ville bruge dem.
Nu kender flere vores hemmelighed,
men flere af dem er på vores side.
Medledere. Vil I nu være medledere?
-Vi har bilagt vores uoverensstemmelser. -Det lyder ikke konkurrencemindet.
-Hvem lærte jer det vrøvl? -Det gjorde du.
Fordi du er en god træner.
Du har ret. Jeg er en god træner.
Og de var ikke bange for os længere.
Nu har vi allierede, der før var fjender. Vi har beskyttere.
Venner, der vil kæmpe for os.
Resten af os har søgt efter andre. Såsom dig.
Okay, Alec. De mennesker, der jager dig,
de har en leder. Hun hedder Monroe. Hun har mange tilhængere.
-Hundredvis? -Tusindvis.
-Rundt om i verden. -Så hvad laver vi her?
Vi skal mødes med nogen, der kan hjælpe os.
Nogle er altid hos os. Andre kommer, når vi behøver dem.
Men i aften har vi brug for alle, vi kan få.
Er de alle... anderledes?
Nogle af dem.
Nogle kan gøre utrolige ting.
Andre er måske kun menneskelige,
men de kompenserer for det med stor kløgt.
-Eller er meget gode i kamp. -Hvem er de?
Mine venner.
Mit kobbel.
Og du kan komme med, hvis du ønsker.
-Men du er nødt til at kæmpe. -Imod Monroe?
Og alle, der følger hende.
Hun sagde, hun ville finde mig.
At hun ville jage og dræbe mig. Uanset hvor gammel jeg var.
Hun sagde, jeg var et uhyre.
Du er ikke noget uhyre.
Du er en varulv.
Ligesom mig.
Tekster af: Peter Buhl