Tidligere:
Jeg så alle, til og med Derek og Ethan, forsteinet.
Jeg vil bare ha god, gammeldags hevn.
Denne ulvehjelmen går i ei kule til Scott McCall.
De kommer, Monroe og flere, og de har tung ildkraft.
Kom.
Jeg skal fortelle en historie. Kanskje den virker kjent.
Det var en guttunge.
Seksten år gammel, alene, løp for livet.
Han kunne ikke se dem, men høre dem nærme seg.
De hadde pistoler. Buer.
De jaktet ham.
Det begynte en fullmånenatt.
Noe kom etter ham. Noe beit ham.
Og det endret livet hans.
Det endret alt.
-Hva heter du? -Alec.
Har jeg rett, Alec?
Er det det som skjedde med deg?
Jeg har min historie.
Men visse deler forventet jeg ikke.
Folk...
...som jeg trodde ville være der for alltid...
...var dem jeg mistet.
Noen som jeg trodde jeg aldri kunne stole på...
...reddet livet mitt.
Mer enn én gang.
-Vi har alle våre historier. -Alle i min historie er døde.
Men ikke du.
-Og nå er du med oss. -Hva skjer nå?
Hvordan slutter historien din?
Malia!
Du tenkte vel ikke å gjøre dette uten meg?
Uten oss?
Jeg fatter ikke at du ikke fortalte meg om dette. Ikke ett ord.
Vi hadde veldig gode grunner.
Gerard.
Det han frykter mest...
...at han kan ikke slå deg.
Og han vet det.
-Det har virkelig startet. -Hva har startet?
Det er full krig.
Selv om jeg nyter den improviserte familiegjenforeningen...
-Hva gjør du her? -Jeg fant en flokk slaktet i Brasil.
To ord var skrevet i blod på veggen: Beacon Hills.
-Kom du tilbake på grunn av det? -Nei, på grunn av deg.
Blod og ødeleggelse skal bli fæle,velkjente ting
All medynk skal bli kvalt av hver en ond ugjerning.
Og Caesars ånd som sikter etter hevn.
Med Ate ved sin side rett fra hete helvete.
Skal i disse rammer med en monarks stemme...
Kjenner du resten, Scott? Kjenner du din Shakespeare?
Gjør anskrik og slipp krigshundene løs
Krig, ja. Velkommen tilbake, Derek. Dere må være nostalgiske.
Er du glad for familiegjenforeningen
jeg har sørget for, Scott?
Bli med, så kan jeg takke deg personlig.
Jeg har til og med noen besøkende fra London.
Til og med en som Jackson Whittemore
kunne ikke motstå å komme tilbake til Beacon Hills.
Gjør det igjen, gamling. Kom litt nærmere.
-Jeg skal stappe den i ræva di. -Han har beholdt sin sjarm.
Du finner ham her med oss på våpenlageret, Scott.
Jeg skal fortelle deg hvor du kan finne dem alle.
Fullmektig Helveteshund møtte noen venner
mens han rykket ut til et anrop fra Eichen House.
Faren din var på vei tilbake fra San Francisco
med mål om å delta i kampen. Men han kom ikke langt.
Be moren din droppe skiftet på sykehuset i kveld.
Liam og vennene hans er der nå.
Optimistisk av dem, men ynkelig uklokt.
Sånn fører man krig, Scott.
En strategisk plassering av din hær mot deres.
Derfor kommer du til meg.
Du vil prøve å redde så mange du kan.
Kanskje du redder noen også.
Men dine begrensede ressurser vil bli spredt vidt.
Og til slutt vil du feile.
Krigshundene kommer etter deg, Scott.
Bare kjøp oss mer tid.
Få Liam og de andre vekk fra der de er.
Tid til å lage en plan eller skaffe hjelp?
Begge deler.
STENGT
Første dag som praktikant, så kommer et oppslag om en fyr
de har jaktet i North Carolina.
-Jeg trodde du var i Sør-Amerika. -Ja. De beskyldte meg for varulvdrapene.
FBI har sirklet inn en vill massemorderisk...
Jeg fant en gruppe jegere samlet.
-Jeg prøvde å skaffe info. -FBI fant også ut om det.
De planla et SWAT-angrep for å ta dem døde eller levende.
Som alle vet betyr det helst død med Derek.
-Helst. -Jeg fikk dem til å ta meg med.
Fikk du FBI til å ta med en praktikant på en farlig operasjon i felten?
Rart han ikke fikk lede den.
Jeg prøvde. Det gikk ikke.
Men jeg måtte iallfall redde livet hans.
Det var ikke sånn det skjedde.
Jeg utelot kanskje en detalj, men det er essensen i det.
-Det kunne ikke gå. -Jeg humpet.
Du kunne ikke gå, for jeg bar deg.
De skjøt meg i tåa. Vil dere se?
Tåa mi ble tatt i skuddvekslingen, tilintetgjort.
-Ok, glem tåa di. -Tilintetgjort.
Vi har et annet problem enn jegerne.
Det heter Anuk-lte.
-De er overalt. -Telefonen virker ikke.
-De blokkerer nok signalet. -Hva gjør vi?
Vi kan ikke gå uten Liam, og ikke vente på hjelp.
-Det er bare oss. -Mot dem?
Ja. Hvorfor ikke?
-Er det rart å si at jeg elsker deg nå? -Ikke hvis jeg også elsker deg.
-Vi kan dø i kveld. -Vi dør ikke i kveld.
-Er du klar? -Ja.
Er du ok?
Jeg tror det.
Hvem slo deg ned? En av mine eller dine venner?
Jeg vet ikke om jeg har noen venner nå.
Jeg skjønner dem.
Kan du stå? Vi trenger din hjelp.
-Med hva? -Å vinne tilbake sykehuset.
Dette er all den gule ulvehjelmen vi fant.
Ekstremt sjelden, men nok til ei kule.
Og mer enn kraftig nok til å drepe en alfa.
Den går en til hodet, får en til å se ting.
-Hvordan ser den ut? -Som to personer.
Smeltet sammen.
Den består av to ansikter, ett menneske, det andre overnaturlig.
Den kan endre form, som oss.
Men den vet hva du frykter mest.
Den kan drepe bare ved å se på deg.
Så vi må gå opp mot denne blinde og møte vår største frykt?
-Ja. Hva frykter du mest? -Blindhet.
-Å bli blind? -Ja, jeg har alltid fryktet det.
Dette er bare en uheldig overlapping.
Lydia og Stiles finner Argent og redder Jackson.
Vi når ikke å vente på ham. Jeg har klart det før.
-Jeg gjør det igjen. -Sett ned farta.
Altså, skal vi virkelig gjøre dette?
Skal vi gjøre nøyaktig det Gerard vil? Stemmer det?
Stopper vi Anuk-lte, stopper vi nok alt.
Stoppes tingen, stopper vi Gerard og jegerne?
-Ikke alle er jegere. -Han har rett.
De fleste er vanlige folk som handler ut fra frykt.
Monroe endrer seg ikke, men vi kan nå ut til de andre.
De fleste, faktisk.
Anuk-lte får dem til å handle ut fra frykt.
Frykt er motiverende, især når den fører til sinne.
Fjerner vi frykter, fjerner vi kampviljen deres.
De er redde for oss, men det trenger de ikke være.
-De må endre tankesett. -Det må vi også.
Ok, vi kan møte Anuk-lte.
Vi kan prøve å kjempe blinde mot den, møte vår frykt.
-Vi må vite hvordan vi tar den. -Det finner vi ut.
Kjekt at noen ikke har mistet optimismen.
-Ikke ennå. -Det har jeg.
Vi kjøper deg tid, Scott. Kanskje Jackson har svaret.
-Kanskje Argent kommer tilbake. -Dere to blir hos meg.
Vi trenger Peter. Alle som kan stoppe eller saktne den.
-Hvor drar vi? -Til skolen.
-Finner vi den der? -Nei. Den finner oss.
To lik?
-Ikke noe blod, ingen sår. -Hvordan ser de ut?
Som statuer.
Greske.
Peter, lukk øynene, nå.
Pappa?
Du er redd for meg, hva?
Sa de hvorfor du bør være redd for meg?
-Hvis du ikke er redd, så kom nærmere. -Hold kjeft.
Det er fordi jeg er dels Kanima. Vet du hva det er?
Se på disse klørne.
Kom.
Kom og se.
Disse klørne produserer gift som kan paralysere deg.
Jeg har forskjellige øyne.
Se på dette.
Jeg kan ikke forvandle meg helt, men det er som å ha automatgir.
Jeg kan skifte fra automatisk til manuell.
Liker du biler?
Jeg kjørte Porsche, men jeg kan ikke kjøre sportsbiler lenger.
Det er ikke plass til halen min.
Han er ikke død. Det kan han ikke være.
Hjertet slår, men svakt.
Vi er ikke alene.
-Scott? -Jeg tror jeg vet hvordan vi fanger den.
-Jackson? -Stiles?
Jackson?
-Den er dekket. -Herregud, det er deg!
-Det er virkelig deg! Utrolig! -Ok, det er hyggelig.
Ok, ikke for nærme. Pass på hendene.
Ok, det er nok.
Gjorde dere det?
Jeg gjorde det.
Jeg sparket inn døra.
Nå som alle har bidratt, kan vi stikke.
-Ikke uten Ethan. -Ethan?
-Hva har han gjort her? -Han er med meg.
-Med deg? -Ja, meg.
-Ethan? -Ja, Ethan.
-Og dere...? -Ethan?
Ja.
Herregud.
Jeg trodde aldri du ville finne det ut.
-Kan vi gå og finne ham nå? -Ja. Å, vent.
-Ja. -Er dere ved våpenlageret?
-Ja, men vi drar straks. -Dere må hente noe først.
Vent. La meg gjøre det.
Kom igjen, Liam, spring. Det blir morsommere sånn.
-Hva gjør du her? -Jeg spurte meg selv om det samme.
Vi kan ikke bare gjemme oss. Peter holder ikke til det.
-Ikke vi heller om tingen finner oss. -Vi venter på Stiles.
Jeg venter ikke her.
Vent, Malia.
-Scott? -Jeg er ok. Ikke la henne gå.
Du er ikke ok. Det er gul ulvehjelm. Det dreper deg.
Hva?
-Er du ok? -Ja.
Men jeg tror bekkenet ble brukt.
Kom, kom.
-Hvordan kom du deg ut før meg? -Jeg snakket meg ut.
-Du brukte halen, hva? -Har du fortsatt hale?
-Så ekkelt. -Bare reis deg.
Kom.
Fortsatt der ute?
-Jeg dør ikke for deg. -Jeg dør ikke for deg heller.
Men jeg vil kjempe med deg.
Ok.
La oss kjempe.
Ned!
-Kom, sett deg. -Gå, Derek. Hjelp Malia.
Jeg uroer meg ikke for henne. Vi må få det ut.
Det er bare én måte å fjerne ulvehjelm på.
-Det må brennes ut. -Hva?
Du kan ikke gjøre stort før du heler.
Har jeg rett, trenger vi bare Stiles her.
Ok.
Ok, ok. Jeg har deg.
Det er greit. Ok.
Husk, ikke se på den. Kjemp mot den i blinde.
Hva om vi ikke kjemper, men henter vennene og går?
Greit for meg.
Den er her.
-Lukk øynene. -Lydia...
-Se på ham. Tror du han er døende? -Sannsynligvis ikke.
Det er ikke lett å drepe en helveteshund.
Dere vet vel at han kalles det? Skal dere inn i denne verdenen, må dere ha all info.
Ingen her vil bli skadd.
Så legg bort pistolen, fullmektig. Du skyter meg ikke.
Vi lar deg ikke ta ham med ut herfra heller.
Jeg vet nå ikke. Dere er bare tre.
-Stilinski. -Sheriff.
-Bruk min riktige tittel, fullmektig. -Hva er du? Seksti?
Dere tre.
Hjelp fullmektig Parrish på beina og få ham ut.
Ja vel.
Sheriff.
Ethan?
-Ethan. -Jeg er her.
-Hvor er Lydia? -Jeg vet ikke.
Jeg lukket øynene og så ikke hvor hun dro.
-Hvor er du? -Rett foran deg.
-Hva er planen? -Avrustning over hele byen.
Alle med våpen utstedt av Gerard gir det fra seg.
Vi bruker makt om nødvendig.
Derek, er det deg?
Derek?
Derek, det er meg.
Det er Jennifer.
Vil du ikke se på meg?
Vil du la dem drepe meg igjen?
Vil du etterlate meg død?
Eller vil du gi meg en ny sjanse?
-Du er ikke ekte. -Høres jeg ikke ekte ut?
Kan du ikke se på meg?
Derek, se på meg. Åpne øynene dine.
Vær så snill.
Vil du ikke se på meg én gang til?
Vil du ikke huske meg?
Huske oss?
Vær snill og se på meg.
Se på meg!
Kom igjen.
Hvor er den?
Tror du jeg ville betro deg våre siste dråper gul ulvehjelm?
Jeg er datteren din.
-Jeg er en Argent. -Men likevel en av dem.
Ga du alt til henne?
Ga du det til Monroe?
Å, jeg beholdt nok til ei siste kule.
Den kula.
Vi har en annen her.
Jeg vet ikke om han er død.
Men han ser helt klart sårbar ut.
Det er over nå, Kate. Alt falt på plass.
Ikke alt.
-Det er på tide å legge ned våpnene. -Hva snakker du om?
Scott lever, og han vet hvordan de kan reddes, alle sammen.
Gjemmer du deg på biblioteket, Scott? For meg?
Åpne øynene dine, Scott.
Du tror du kan bekjempe meg, men nei.
Vennene dine er borte.
De så fjeset mitt, og det gjorde dem sprø.
De er borte på grunn av deg.
Du sviktet dem.
Du sviktet alle.
Især henne.
Især Allison.
Åpne øynene dine.
Scott.
Åpne dem, Scott.
Du skal bare åpne øynene dine.
Frykten din er annerledes, Scott.
Det ligger makt under den.
Din makt.
Frykten din gir meg frihet!
Jeg vil ikke bli fanget igjen.
Jeg vil ikke ble tatt
og buret inne noensinne mer.
Aldri noensinne!
Åpne øynene dine.
Åpne dem.
Jeg vet hvordan jeg bekjemper deg og hvordan jeg får tatt deg.
-Jeg kan ikke skyte. Hva skal jeg gjøre? -Skyt ham. Skyt begge.
Du kan ikke slå meg.
Jeg er ikke redd for deg.
Ikke lenger.
-Én i hodet og én i hjertet. -Oppfattet.
Selv om gul ulvehjelm skulle svekke ham,-
-fant Scott det ut slik han alltid gjør.
Anuk-lte.
Du ville ha makt til aldri mer å bli fanget.
Du ville ha makten til en formskifter som meg.
Med det følger reglene ved å være formskifter.
Vi har svakheter og grenser vi ikke kan krysse.
Syriner.
-Jackson. -Er det over?
Nå er det over.
-Godt å se deg, trener. -Du også, Jackson.
Det gjør vondt.
Gjør de vondt nå?
Nei.
Bra.
Du lot dette skje.
Du lot dette skje, dumme gamling.
-Du så bare ham. -Han ødela familien vår.
Familien din står rett foran deg.
Slipp våpnene deres.
-Parrish, slipp våpnene deres. -Ja vel.
Du må lære meg å gjøre det der.
Dette er Monroe. Gi meg en statusrapport nå.
Svar, en eller annen. Si noe.
Hva skjer? Ta radioen, en eller annen.
-Fortell meg hva som skjer. -Du tapte.
Scott? Heles han ikke?
-Scott, hva skjedde med øynene dine? -Jeg måtte. Beklager.
Du må heles. Blir øynene slik mye lenger, blir skaden permanent.
-Kom igjen, Scott, konsentrer deg. -Jeg prøver. Det funker ikke.
-Jeg kan ikke fokusere. -Se på meg.
Jo, du kan. Bare konsentrer deg.
-Jeg kan ikke. -Jo.
Scott, bare se på meg.
Malia?
Kyss ham.
-Hva? -Kyss ham.
De flyktet den kvelden.
Gerard ga folk våpen.
Men mange færre enn han trodde ville bruke dem.
Flere vet hemmeligheten vår nå. Men flere av dem er på vår side.
Medkapteiner? Vil dere være medkapteiner nå?
-Vi har kommet over forskjellene våre. -Det høres ikke kappelystent ut.
-Hvem har lært dere den dritten? -Du.
For du er en god trener.
Du har rett, jeg er en god trener.
Og de frykter oss ikke lenger.
Nå har vi allierte som før var fiender. Vi har beskyttere.
Vi har venner som vil kjempe for oss.
Resten av oss har lett etter andre...som deg.
Ok, Alec, folkene som jakter på deg
har en leder. Hun heter Monroe. Mange følger henne.
-Flere hundre? -Flere tusen.
-Over hele verden. -Hva gjør vi her, da?
Vi møter folk som kan hjelpe oss.
Noen er alltid med oss. Andre kommer når vi trenger dem.
Men i kveld trenger vi alle vi kan få.
Er alle...forskjellige?
Noen av dem er det.
Noen kan gjøre ufattelige ting.
Andre er kanskje bare mennesker.
Men de oppveier det ved å være skikkelig smarte.
-Eller skikkelig gode til å kjempe. -Hvem er de?
Vennene mine.
Flokken min.
Du kan bli med oss hvis du vil.
-Men du må kjempe. -Mot Monroe?
-Og alle som følger henne. -Hun sa at hun ville finne meg.
At hun ville jakte meg og drepe meg, uansett alder.
Hun sa at jeg var et monster.
Du er ikke noe monster.
Du er en varulv.
Som meg.
Tekst: Anna Bjørshol