I tidigare avsnitt:
Jag såg alla, till och med Derek och Ethan. Ni var förstenade.
Jag vill bara ha gammal hederlig hämnd.
Den här stormhatten ska in i en kula för Scott McCall.
De kommer. Monroe och många fler. De har vapen.
Nu kör vi.
MOONLIT PALM MOTELL
Jag ska berätta en historia. Den kanske låter bekant.
Det var en gång en kille.
Han var 16 år och flydde för sitt liv.
Han kunde inte se dem, men han hörde dem närma sig.
De hade vapen... Armborst.
De jagade honom.
Det började en natt med fullmåne.
Nånting angrep honom. Nånting bet honom.
Det förändrade hans liv.
Det förändrade allt.
-Vad heter du? -Alec.
Hade jag rätt?
Hände det dig?
Jag har min egen berättelse.
Men saker hände som jag inte förväntade mig.
Personer...
...som jag trodde skulle vara med mig för alltid...
...var de jag förlorade.
Personer som jag trodde att jag aldrig kunde lita på...
...räddade mitt liv.
Mer än en gång.
-Vi har alla berättelser. -Alla i min berättelse är döda.
Ja, men inte du.
-Nu är du med oss. -Vad händer härnäst?
Din berättelse... Hur slutar den?
Malia!
Ni trodde väl inte att ni skulle göra det utan mig?
Utan oss?
Ni berättade inte om det här för mig. Inte ett enda ord.
Vi hade våra skäl. Mycket goda skäl.
Gerard...
Det han fruktar mest...
Han kan inte...vinna över dig.
Och han vet det.
-Det har börjat, eller hur? -Vad har börjat?
Det är krig.
Jag uppskattar verkligen familjeåterföreningen,
-men varför är du här? -Jag hittade en slaktad flock i Brasilien.
Det stod två ord i blod på väggen. Beacon Hills.
-Kom du tillbaka för Beacon Hills? -Nej, jag kom tillbaka för er.
"Blod och förstörelse bli så i bruk.
All ömkan skall av brottets vana kväljas
och Ceasars vålnad, glupsk i hämndbegär
med Ate vid sin sida, glödröd kommen ifrån helvetet
nalkas och med en härskarstämma ropa..."
Kan du resten, Scott? Kan du din Shakespeare?
"Ropa 'mord!' och släppa krigets galna hundar lösa."
Krig, minsann. Välkommen tillbaka, Derek. Ni måste känna er nostalgiska.
Är du nöjd med familjeåterföreningen som jag har samlat kring dig, Scott?
Kom hit, så kan jag tacka dig öga mot öga.
Jag har till och med några besökare åt dig, från London.
Till och med nån som Jackson Whittemore
kunde inte motstå att återvända till Beacon Hills. Säg hej, Jackson.
Gör det igen, gamla man. Kom lite närmare.
-Jag ska köra upp den i röven på dig. -Lika charmig som alltid.
Du kan hitta honom här med oss i vapenförrådet, Scott.
Vet du... Jag tänker berätta var du kan hitta dem allihop.
Er vicesheriff Hellhound träffade några av sina vänner
när han svarade på ett larm till Eichen House.
Er far var på väg tillbaka från San Francisco
med avsikt att gå med i kampen... men han kom inte långt.
Ni borde be er mamma att hoppa över skiftet på sjukhuset ikväll.
Liam och hans vänner är där nu.
Det var optimistiskt av dem, men inte särskilt klokt.
Det är så här man krigar, Scott.
Man positionerar strategiskt sin armé mot motståndarens.
Det är därför ni kommer att komma till mig.
Ni kommer att försöka rädda så många ni kan.
Ni kanske kommer att rädda några...
...men era begränsade tillgångar kommer inte att räcka.
I slutändan kommer ni att misslyckas.
Krigets galna hundar är på jakt efter er, Scott.
Ge oss lite mer tid.
Se till att få ut Liam och de andra.
Så att du kan komma på en plan eller skaffa hjälp?
Både och.
STÄNGT
Första dagen av min praktik visar de ett bildspel om en kille
-som de har jagat i North Carolina. -Var inte du i Sydamerika?
Jo. Varulvsliken som jag berättade om? De skyllde på mig.
Jag fick reda på att FBI hade ringat in en massmördande...
Jag hittade jägare på en mötesplats.
-Jag försökte få information. -FBI fick också reda på det.
De planerade en räd för att fånga honom - död eller levande.
När det gäller Derek är nog "död" att föredra.
-Troligen. -Jag övertygade dem att ta med mig.
Övertygade du FBI att ta med en praktikant på en otroligt farlig fältoperation?
-De lät honom inte leda den i alla fall. -Jag försökte. Det funkade inte.
För att göra en lång historia kort... Jag räddade hans liv.
Så var det inte.
Jag missade några detaljer, men det var huvuddragen.
Det var huvudsakligen så det skedde.
-Du kunde inte gå. -Jag haltade.
Jag vet att du inte kunde gå, för jag bar dig.
De sköt mig i tån. Vill ni se?
Min tå hamnade i korselden. Den blev tillintetgjord.
-Glöm din tå. -Tillintetgjord.
Det är inte bara jägarna. Vi har ett annat problem.
Det heter "Anuk-Ite".
-De är överallt. -Min telefon funkar inte.
-De använder en störsändare. -Vad ska vi göra?
Vi kan inte lämna Liam och vi kan inte vänta på hjälp.
-Då är det bara du och jag. -Mot dem?
Ja, varför inte?
-Är det knäppt att säga "jag älskar dig"? -Inte om jag älskar dig också.
-Vi kanske dör inatt. -Vi ska inte dö inatt.
-Är du beredd? -Ja.
Mår du bra?
Jag tror det.
Vem slog ner dig? En av mina vänner eller en av dina?
Jag vet inte om jag har några vänner just nu.
Jag förstår dem.
Kan du stå upp? Vi behöver din hjälp.
-Med vad? -Att ta tillbaka sjukhuset.
Det här är all gul stormhatt vi kunde hitta.
Otroligt sällsynt, men nog för att tillverka en kula.
Och stark nog för att döda en alfa.
Den kan få en att se i syne.
-Hur ser den ut? -Som två vanliga människor,
men de smälte ihop på nåt sätt.
Det består av två ansikten: ett mänskligt och ett övernaturligt.
Den är skepnadsskiftare som vi. Men den vet vad man fruktar allra mest.
-Och kan döda en med bara en blick? -Så ni säger
att vi måste möta den blinda och möta det vi fruktar allra mest?
-Ja. Hur så? Vad fruktar du mest? -Blindhet.
-Att bli blind? -Ja, jag har alltid varit livrädd för det.
De verkar tyvärr överlappa varandra nu.
Du och Stiles måste ta er in i vapenförrådet och rädda Jackson.
Vi kan inte vänta. Jag har kommit in där förut.
-Jag kan göra det igen. -Kan vi sakta ner
så att jag verkligen förstår? Ska vi verkligen göra det här?
Ska vi göra exakt vad Gerard vill?
Om vi stoppar Anuk-Ite stoppar vi allt.
Kan vi stoppa Gerard och jägarna genom att stoppa den?
-Alla är inte jägare. -Han har rätt.
De flesta är vanliga människor som är rädda.
Monroe kommer inte att ändra sig, men vi kan nå de andra.
De flesta av dem.
Anuk-Ite får dem att agera på grund av rädsla.
Rädsla är motiverande, särskilt när det leder till ilska.
Om vi tar bort rädslan tar vi bort deras kamplust.
De är rädda för oss, men det behöver de inte vara.
-De måste ändra sina åsikter. -Vi måste ändra deras åsikter.
Vi kan möta Anuk-Ite.
Vi kan försöka slåss blinda och möta våra rädslor.
-Vi måste ändå veta hur vi fångar den. -Det löser vi.
Vad trevligt att en av oss inte har förlorat sin optimism.
-Inte än. -Det har jag.
Vi ska ge dig mer tid, Scott. Vem vet, Jackson kanske har svaret.
-Argent kanske kommer tillbaka med ett. -Ni två är med mig.
Vi behöver Peter. Nån som kan hindra det här.
-Vart ska vi? -Till skolan.
-Kommer vi att hitta den där? -Nej...
Den hittar oss.
Två lik?
-Inget blod, inga sår. -Hur ser de ut?
Statyer.
Grekiska.
Slut ögonen, Peter. Gör det. Slut dem nu.
Pappa?
Du är rädd för mig.
Berättade de varför du borde vara rädd?
-Kom närmare, om du inte är rädd. -Håll tyst!
Jag är fortfarande delvis Kanima. Vet du vad det är?
Titta på mina klor.
Kom igen.
Kom och titta.
De här klorna producerar ett gift som kan förlama dig.
Jag har till och med andra ögon.
Titta.
Jag kan inte skifta helt
men det är som att ha en Tiptronic-växellåda.
Jag kan byta från automatisk till manuell.
Gillar du bilar?
Jag brukade köra Porsche, men jag kan inte köra sportbilar längre.
Min svans får inte plats.
Han är inte död.
Det går inte.
Jag hör hjärtslagen, men bara svagt.
Vi är inte ensamma.
Scott?
Jag vet hur vi kan fånga den.
-Jackson? -Stiles?
Jackson?
-Det har vi redan tagit hand om. -Det är du!
-Det är du! Jag kan inte tro det! -Okej. Vad gulligt.
Inte för nära. Akta händerna. Okej.
Nu räcker det.
Har du gjort det där?
Ja, det har jag.
Jag sparkade in dörren.
Nu när vi alla har hjälpt till kan vi väl gå?
-Inte utan Ethan. -Ethan?
-Vad gör Ethan här? -Han är med mig.
-Är han med dig? -Ja, med mig.
-Ethan? -Ja, Ethan.
-Och du...? -Ethan?
Ja.
Herregud.
Jag trodde att du aldrig skulle lista ut det.
-Kan vi gå och hitta honom nu? -Ja. Vänta lite.
-Ja? -Är ni fortfarande i vapenförrådet?
-Ja, men vi ska precis gå. -Du måste ta med dig nånting.
Vänta! Låt mig göra det.
Spring, Liam. Det blir roligare så.
-Vad gör du här? -Jag frågade mig själv samma sak.
Vi kan inte bara gömma oss. Då kommer Peter inte att klara sig.
-Inte vi heller, om den hittar oss. -Vi måste vänta på Stiles.
Jag tänker inte vänta.
Vänta, Malia.
-Scott? -Låt henne inte komma undan.
Det där är gul stormhatt. Det kommer att döda dig.
Va?
-Mår du bra? -Ja.
Men jag tror att bäckenet fortfarande var i bruk.
Spring!
-Hur kom du ut innan mig? -Jag lyckades prata mig loss.
-Du använde svansen. -Har du fortfarande svans?
-Så äckligt. -Res dig, bara.
Kom, så går vi.
Är de fortfarande där?
-Jag tänker inte dö för dig. -Jag tänker inte dö för dig.
Men jag tänker slåss med dig.
Okej.
Då slåss vi.
Ner med er!
-Kom igen. Sätt dig ner. -Gå, Derek. Hjälp Malia.
Jag är inte orolig för henne.
Det finns bara ett sätt att få bort stormhatt.
-Man måste bränna bort det. -Va?
-Du kan inte göra mycket förrän du läker. -Om jag har rätt behöver vi bara Stiles.
Okej.
Okej, okej. Jag har dig.
Såja. Okej.
Ni kan inte titta på den. Slåss blinda.
Vad sägs om att vi hämtar våra vänner och sticker?
Det låter bra.
Den är här.
-Slut ögonen. -Lydia...
Titta på honom. Tror ni att han håller på att dö?
Inte troligt.
Det är inte lätt att döda en Hellhound.
Ni vet väl att det är det han kallas? Om ni nu ska vada in i den här världen
-är det bäst att ni har all information. -Ingen här vill bli skadad.
Sänk vapnet då, vicesheriffen. Du kommer inte att skjuta mig.
Vi tänker inte låta dig ta honom härifrån.
Det vet jag inte. Ni är bara tre stycken.
-Stilinski. -Sheriffen.
-Använd min riktiga titel, vicesheriff. -Är inte du typ 60 år gammal?
Ni tre...
Hjälp vicesheriff Parrish upp och få ut honom därifrån.
Ja, sir.
Sheriffen.
Ethan?
-Ethan? -Jag är här.
-Var är Lydia? -Jag vet inte.
Jag blundade och såg inte vart hon gick.
-Var är du? -Framför dig.
-Vad är planen? -Att avväpna hela stan.
Alla som har ett vapen från Gerard ska ge upp det.
Vi använder våld om vi måste.
Är det du, Derek?
Derek?
Det är jag.
Det är Jennifer.
Vill du inte titta på mig?
Ska du låta dem döda mig igen?
Tänker du låta mig dö?
Eller är du villig att ge mig en andra chans?
-Du är inte verklig. -Låter jag inte verklig?
Kan du inte titta på mig?
Titta på mig. Öppna ögonen.
Snälla?
Vill du inte titta på mig igen?
Vill du inte minnas mig?
Minnas oss?
Snälla, titta på mig.
Titta på mig.
Kom igen.
-Var är den? -Tror du att jag tänker anförtro
vår sista gnutta gul stormhatt till dig?
Jag är din dotter.
-Jag är en Argent. -Men du är en av dem.
Så du gav det till henne?
Gav du det till Monroe?
Jag behöll bara tillräckligt mycket för en kula.
Den kulan.
Vi har ännu en här.
Jag vet inte om han är död.
Men han ser verkligen sårbar ut.
Det är över nu, Kate. Allting föll på plats.
Inte allt.
-Det är dags att lägga ner vapnen. -Vad pratar du om?
Scott är fortfarande vid liv och han vet hur de kan räddas.
Gömmer du dig i biblioteket, Scott? Gömmer du dig för mig?
Öppna ögonen, Scott.
Du kan inte slåss mot mig.
Dina vänner är borta.
De såg mitt ansikte och blev galna.
De är borta på grund av dig.
Du svek dem.
Du svek alla.
Särskilt henne.
Särskilt Allison.
Öppna ögonen.
Scott.
Öppna ögonen.
Du behöver bara öppna ögonen.
Din rädsla är annorlunda, Scott.
Det finns kraft under den.
Din kraft.
Din rädsla ger mig frihet!
Jag tänker inte bli instängd igen.
Jag tänker inte fångas
och buras in igen.
Aldrig nånsin!
Öppna ögonen.
Öppna ögonen!
Jag kan slåss mot dig...
...och fånga dig.
Jag kan inte skjuta. Vad ska jag göra?
Skjut honom, bara. Skjut dem båda två.
Du kan inte slå mig.
Jag är inte rädd för dig.
Inte längre.
-En i huvudet och en i hjärtat. -Uppfattat.
Även om stormhatten bara skulle göra honom svagare
listade Scott ut det som han alltid gör.
Anuk-Ite.
Du ville aldrig bli instängd igen.
Du ville ha kraften från en skepnadsskiftare som jag.
Men med det följer alla regler som gäller.
Vi har svagheter och vi har gränser som vi inte kan gå över.
Rönn.
-Jackson. -Är det över?
Nu är det över.
-Kul att se dig, coach. -Detsamma, Jackson.
Det gör ont.
Gör det ont nu?
Nej.
Bra.
Du lät det här ske.
Du lät det ske, din dumma gamling.
-Du såg bara honom. -Han förstörde vår familj.
Din familj står framför dina ögon.
Släpp era vapen.
-Se till att de släpper sina vapen. -Ja, sir.
Du måste lära mig att göra det där.
Det här är Monroe. Kan nån ge mig en statusrapport?
Kan nån svara? Prata med mig.
Vad händer? Ta upp radion
-och berätta vad som händer. -Du förlorade.
Scott? Läker han inte?
-Vad hände med dina ögon? -Jag var tvungen.
Du måste läka. Om dina ögon förbli så här
-kommer skadan att bli permanent. -Koncentrera dig, Scott.
Jag försöker. Det funkar inte.
-Jag kan inte koncentrera mig. -Hördu!
Jo, det kan du. Koncentrera dig.
-Jag kan inte. -Jo, det kan du.
Titta på mig, snälla.
Malia?
Kyss honom.
-Va? -Kyss honom.
Den natten flydde de.
Gerard beväpnade människorna,
men färre än han trodde var villiga att använda vapnen.
Fler människor känner till vår hemlighet, men fler är på vår sida.
Ska ni båda vara lagkaptener nu?
-Vi har kommit över våra olikheter. -Det låter inte särskilt tävlingslystet.
-Vem lärde er den skiten? -Det gjorde du.
Du är en toppentränare.
Det stämmer. Jag är en toppentränare.
De var inte rädda för oss längre.
Nu har vi allierade som brukade vara våra fiender. Vi har beskyddare.
Våra vänner är villiga att slåss för oss.
Resten av oss har letat efter andra... som du.
Alec... Människorna som jagar dig
har en ledare. Hon heter Monroe. Hon har många följeslagare.
-Vad då, hundratals? -Tusentals.
-Över hela världen. -Vad gör vi här då?
Vi ska möta några som kan hjälpa oss.
Vissa av dem är alltid med oss, andra kommer när vi behöver dem.
Ikväll behöver vi alla vi kan få tag på.
Är de alla...annorlunda?
Några av dem är det.
De kan göra otroliga saker.
Andra är bara människor.
Men de kompenserar genom att vara smarta
-eller riktigt bra på att slåss. -Vilka är de?
Mina vänner.
Min flock.
Du får vara med oss om du vill.
-Men då måste du slåss. -Mot Monroe?
Och hennes följeslagare.
Hon sa att hon skulle hitta mig.
Att hon skulle döda mig och att hon inte bryr sig om min ålder.
Hon sa att jag var ett monster.
Du är inget monster.
Du är en varulv.
Som jag.
Undertexter: Sanna Arvidsson