DETTA HAR HÄNT...
De vet inte vem de bråkar med.
Det här är London.
Men 70 år i framtiden.
Du är i en periferi.
Telenärvaro.
Du styr kroppen som din.
Du måste berätta varför folk är ute efter mig och min familj.
Låt mig visa dig.
Kom hit, Burton. På en gång.
Jag kan se, Flynne.
-Mamma. -Jag kan se dig!
Två-tum polymer på fönstren.
Kevlarplåtar i dörrpanelerna.
Punkteringsfria däck. Mörkerseende.
Elektrifierade dörrhandtag. Spikar och rök.
Explosionssäkra bensintankar.
Jag behöver bara er signatur,
så är vi klara.
Tänker du bli religiös, Corbell?
Ibland, Tut,
inser en man att han måste göra en förändring.
I grunden.
Jag tror att min tid är kommen.
Ni vet skyltarna jag har på vägen till stan?
Jag tar ner dem.
Jag ska sätta upp kors istället.
För en ny sorts satsning.
Om du slutar sälja bilar, hur ska vi få dem på service?
Jag ska ge dig en livstidsgaranti, CJ.
Så länge ni lever,
om något går fel,
fixar jag dem gratis.
Ni kan lita på mig.
En handslag på det.
Här.
Hoppa in. Se hur den känns. Varsågoda.
Här. Låt mig.
Stig in.
Visst känns det bra?
Är allt bra?
Se hur den känns.
Fungerar den inte?
Vad säger han?
Fordonet verkar inte vilja starta för våra vänner.
Fönster och dörrar öppnas inte heller, det var synd.
En låst bil, en dag som denna.
Vet du hur varmt det kan bli?
Nej, sir.
Sextio grader. Tar ungefär en timme.
Jag kollade upp det.
-Släpp ut oss! -Ska jag släppa ut dem?
Vet du vad jag älskar mest med amerikanska militären?
Deras fraser.
När fiendens ledare samlas på ett ställe
släpper vi en bomb på dem.
-Öppna dörren! -De kallar det för en "halshuggning".
Riktigt poetiskt.
Vad fan!
Tut tvivlade på att rutan var skottsäker.
Kom igen, jag kan inte andas!
Spraya lite vatten på dem.
Påminn dem om hur törstiga de kommer att bli.
Det här är skitsnack!
Din jävel!
Du kommer ingen vart i livet, Jasper,
om du inte har modet att vara grym då och då,
bara av ren djurisk glädje.
Det blir varmt här inne!
Kom igen!
Öppna!
Jävlar!
Du är så jävla död!
När du är klar,
lägg ut korsen på asfalten.
Farbror Corbell?
Ska du gå?
Jag kommer tillbaka. Jag måste bara hämta en hammare.
Kissar du i poolen, Corbell?
Det är min pool, eller hur?
En dag växer du upp.
-Och då? -Då måste jag skilja mig.
Men då har jag en ren pool.
Jag har tänkt på insättningen.
Vi har några val.
Säkrast hade varit att vägra pengarna.
Låt Fishers leva sina liv.
Sluta besöka gamla Havanna.
Riskablast?
Ta pengarna, döda Fishers,
och om det är en fälla,
lev ut dina dagar i Red Onion Supermax,
som den idiot du är.
Eller ta pengarna och gör ingenting.
Men det kanske inte är en fälla
och vi har förargat någon med resurser,
någon benägen att lösa problem,
på ett våldsamt sätt.
Jag gillar inte valen.
Finns det inget annat sätt?
Jasper.
Hans fru, Billy Ann?
Hon är bästis med Flynne Fisher.
Vågar du anförtro det här åt vår sinnessvaga brorson?
Låt pengarna vara.
Låt Jasper snoka runt,
se om det är något ovanligt med Fishers,
sen kan vi prata om det.
Och min nya vän i Old Havana?
Säg att förberedelserna tar tid.
Då kommer jag att se svag ut.
Ser ett lejon svagt ut strax innan det slår till?
Fan, Flynne.
Resor till framtiden.
Döda kroppar bakom ditt hus. Magisk medicin.
Det känns som om mitt huvud kommer att explodera.
Ja.
Vad tittar vi på?
Burton laddade ner en app. Den låter mig se drönarna.
Jag tycker att det är lugnande.
Är de hemma hos dig?
Nej, ma'am.
-Ja. -Följde de oss hela vägen hit?
Leon följde oss hela vägen hit.
Han måste ha fått upp dem.
Ska det få oss att känna oss säkra?
Om de vet allt det om din mamma, vad vet de om dig?
Eller deras version av dig?
Jag frågade, men de undvek frågan.
Jag vet inte varför, men jag kanske inte borde fråga.
För att?
Det måste vara illa.
Om de inte vill berätta.
Det finns mycket färre människor om 70 år.
Mycket färre.
-Jäklar. -Ja.
Jag vet.
Tror du verkligen på det?
Ja.
-Vad gör ni? -Förbereder oss.
Vad gör du?
Ni kan inte skriva ut dem här.
De låter dig inte.
-Vem? -Forever Fab, Burton.
Det är vi nu,
så vi kan göra vad vi vill.
Vad menar du?
Vi köpte butiken i morse.
Milagros Coldiron gjorde det.
Jag gav Macon och Edward ansvaret.
Jag måste prata med dig.
Du måste sätta på dig headsetet...
Utanför. Nu.
Är Macon och Edward mina chefer?
-Nej. -Du sa...
De kan inte vara dina chefer om du äger stället.
Du har ändå inte tid att jobba här.
Du behövs i London.
Varför beter du dig som om du bestämmer?
Det är många rörliga delar.
Och du behöver vila.
Vi måste vara ett team. Förstått?
Annars fungerar inte det här.
Nej. Vad har du gjort med handen?
Inget. Den är bara stel.
Häng upp cykeln. Jag kör hem dig.
Har du köpt en bil?
Den är hyrd.
Jag kommer snart.
Jag vaknade upp med en riktig bakfylla,
och gissa vad jag hittade?
Tydligen har du ordnat ett jobb åt mig.
Gå in. De hjälper dig.
Behöver du en hand?
Förlåt. Fel ordval.
Fy fan.
Du sårade verkligen mina känslor.
Så där.
Kom igen. In med dig.
Visa framfötterna.
Nu är du en skitstövel.
Jag hade gett en arm och ett ben för den.
-Du sårar mig! -Jag menar det.
Du har ett försprång på oss alla.
Den här är till dig!
Din jävel.
Lyssna, Flynne,
vi behöver en beredskapsplan.
Vad och när människor behöver veta.
Jag berättade för de andra,
att du såg något du inte borde ha sett.
Nu vill någon döda dig.
Det var tillräckligt med sanning. För tillfället.
Vad tror du?
Ja.
Vilket för oss till mamma.
Var tror hon att medicinen kom ifrån?
Hon har inte frågat.
Om hon visar sin läkare dem, måste vi förklara.
Speciellt om hon dyker upp och kan se.
Jag hade berättat sanningen,
om jag kunde få det att låta övertygande.
Vad är fel?
Jag tappar kontrollen ibland.
Jag klämmer utan att tänka.
Headsetet?
Kanske. Jag vet inte.
Jag berättade för Billy Ann.
Vadå?
Allt.
Varför gjorde du det?
Svara mig.
Inte den tonen. Jag är inget barn.
Sluta bete dig som ett.
Stanna bilen.
-Nu! -Aldrig.
Vet du vad, Burton?
Du har din lilla posse
framför elden utanför din husbil. Men jag?
Billy Ann är min enda vän.
-Okej. -Det är inte okej.
Du har något du vill säga, så säg det.
När du berättar något för Billy Ann,
vet Jasper också det.
Jag sa åt henne att hålla det hemligt.
Så fungerar det inte, Flynne. Ett gift par...
Vet du något om hur det är
-att vara gift? -Vem är Jaspers farbror?
Helvete.
-De väntar på dig. -Toppen.
Jag trodde den skulle vara på en säng.
Det är för att du är romantisk.
Det är bara tills vår polt kommer.
Och var annars skulle man förvara en sak om inte i en låda?
Ash frågade precis...
om jag dödat någon.
Upp och hoppa.
Varför frågade hon det?
Jag försäkrade henne bara om att du är rätt person att hitta Aelita.
Och det är du definitivt.
Det du gjorde är inget att skämmas för. Tvärtom.
Min familj, klept-oligarken, är orsaken till att du är med.
Skyddade dig.
Behandlade dig som en av våra egna.
Nästan i alla fall.
Du har väl aldrig berättat för nån?
Vad du gjorde med neoprimerna?
Inte ens Aelita?
Du kommer inte att vara dig själv
förrän du tar till dig den delen.
Anammar dess kraft.
Annars är du lika tom som den här.
Känner du dig som en sak?
En sak är ett materiellt objekt som inte kan känna.
Tekniskt sett stämmer jag in. Men jag är rädd att din fråga saknar...
Och välkommen tillbaka.
Säg att du inte förvarar mig i en låda när jag inte är här.
Nej! Så klart inte.
Vi är i köket igen.
Det verkar enkelt nog,
när ni säger det så.
Vi kidnappade Mariel, stal hennes ögonglob,
använde den för att ta oss in, åkte fast,
Aelita rymde medan jag blev mördad.
Det borde vara tillräckligt för att börja.
Börja med festen.
Ta reda på vem Mariel är.
Mariel Raphael.
Biträdande säkerhetschef på Research Institute.
Det var där Aelita jobbade.
Du använde hennes iris
för att nå deras begränsade faciliteter.
Vilket bara gör resten
ännu mer komplicerat.
Och farligare.
Är ni rädda för den platsen?
Låt oss säga att vi vill undvika RI
så mycket vi kan.
Stal ni inte från dem?
Ni använde Aelita för att smyga in i min värld.
"Stal" är ett starkt ord.
"Smyga" lika så.
Vad kallar du det?
Du ville fråga den unga damen något.
Hur känner du Corbell Pickett?
Det gör jag inte.
Och så ska det förbli. Hur så?
Han är en narkotikatillverkare i din region. Ganska våldsam.
En hemsk upptäckt i Clanton, North Carolina i morse.
Tolv kroppar, fästa på kors längs Siltwell Road...
Jag vet vem Corbell Pickett är.
Alla medlemmar i Mag Dogs-kartellen.
Eller vad han är. Stäng av det.
Vi har övervakat din stumps webbtrafik.
Vi har upptäckt ökat aktivitet från hans IP-adress.
Om vadå?
Dig och din familj.
Vi tror att någon härifrån har kontaktat honom.
I hopp om att få honom att skada er.
Då måste ni skicka mig tillbaka.
På en gång.
Du fortsätter söka Aelita och jag är tillbaka om en timme.
Wolfgang.
Har de vaccinerats?
I enlighet med delstatens riktlinjer.
Hur gammal är du, raring?
Jag fyller tio om 27 dagar. Wolf är åtta.
Öppna.
Behöver lite jobb, men inte så illa.
Delstaten borde täcka såna kostnader.
Vi behöver ingen välgörenhet.
Vi har kallats av vårt land för att hjälpa till med reformationen.
Det är vår plikt att göra det.
Vill du komma och bo med oss i Oxfordshire?
Kan Wolf komma?
De plockades upp tillsammans från gatan.
Ett sammansvetsat par.
Vi planerade bara att adoptera en.
-I så fall... -Jag går inte utan Wolf.
Heter pojken Wolf?
Ett smeknamn för Wolfgang.
DNA visar på tyskt och nordafrikanskt påbrå.
-Tycker du om ditt namn? -Ja, sir.
Men om vi vill kalla dig något annat,
något mer traditionellt.
Som Wilfred.
Är det okej?
Jag kan heta Wilfred.
Duktig pojke.
Aelita.
Wilfred?
Hej, mamma.
När var hon här senast?
För flera år sedan.
Precis som du.
Före din fars död, det vet jag.
Jag har inte förlåtit er.
Ni kom inte på hans begravning.
-Måste vi prata om det? -Det var pinsamt.
Jag förväntar mig inte en ursäkt.
Som vanligt ställer du fel fråga,
och får fel svar.
Det jag tror att du vill fråga,
är när jag såg Aelita senast?
-Nå? -För en månad sedan.
Kanske tidigare än så.
Jag var i St. James. Jag kom från Wiltons.
Jag sprang nästan på henne.
Pratade ni?
Jag försökte,
men hon är som hon är, och var inte intresserad.
Jag frågade var hon bodde.
Hon hade den där högmodiga attityden
som hon ibland har och sa:
"Där snön senast föll i London."
Även efter alla dessa år,
förstår jag inte varför hon måste använda gåtor.
Hon blev förnärmad när jag blev förvirrad.
Att om jag hade varit uppmärksam,
hade jag vetat vad hon menade.
Men du var uppmärksam, Wilfred.
Vet du vad hon menade?
Ser du?
Sätt dig. Om så bara en liten stund.
Det är så tröttsamt att se dig hänga över mig.
Ibland, när jag inte kan sova,
ligger jag där och försöker förstå dig och din syster.
Er far och jag hade våra brister.
Vi satte kanske ribban för högt,
med tanke på ditt ursprung.
Men vi gav er det bästa som går att ge.
Utbildning. Möjligheter. En...
Tack, kära du.
Nöjet är mitt, ma'am.
Jag förväntar mig inte att du ska förstå.
Försök.
En själ blir ensam, Wilfred,
om man lever utan sällskap.
Duger inte en standardmodell?
Jag antar att det är sentimentalt av mig.
Men det var något med Aelita.
Sättet hon förde sig
som jag alltid fann tröstande.
Obefläckad av oattraktiva personlighetsegenskaper, menar du.
Som jag sa, jag förväntar mig inte att du ska förstå.
Jag har sagt allt jag vet om var hon kan vara.
Och vårt te har blivit ljummet.
Det är nog dags för dig att ge dig av.
Jag tar hand om Pickett.
Vad menar du?
Du kan inte bara kallblodigt döda Corbell Pickett.
Han planerar att döda oss.
Det finns inget kallblodigt med det.
Det är sådan han är.
Inte vi.
Du kanske inte vet det,
men marinkårens mål var att göra mig till den personen.
Du är inte i marinkåren längre.
Vet du vad semper betyder?
Ja. Jag vet också vad fidelis betyder.
Så fråga dig själv: Lojal till vad?
Vad sägs om det här?
Kom på en fungerande plan,
eller så följer vi min.
Pratar du med mig innan du fattar ditt beslut?
Ja.
Säg det!
Vi pratar om det först. Jag lovar.
Fan.
Det gäller Conner också!
Välkommen tillbaka.
Bilen rör sig i ett rutnät med Buckingham Palace i mitten.
Om du ser något bekant från den natten,
kan vi spåra din väg tillbaka till Aelita.
Vad hände med henne?
Mariel.
Efteråt, menar jag.
Läkarna är duktiga. Hon mår säkert bra.
Jag frågade inte för att må bättre.
Hon verkar ha försvunnit.
Läkare kan ordna det med.
Dödade Aelita henne?
Antingen Aelita eller RI.
De tycker inte om säkerhetsbrister.
Det är ingen simulering.
Om man sticker oss,
blöder vi.
Åk tillbaka.
Vi svängde av där.
Jag vet inte.
Vi kan väl ta en promenad? Se om du minns något.
Ta den vägen. Jag går hit.
Vi kan länka upp.
-Länka upp? -Du hör ett ringande.
När du gör det, dra och tryck med tummen och pekfingret.
KALIBRERAR...
LÄNK ETABLERAD
Jäklar.
Den är inte bara visuell och auditiv.
Du vänjer dig snart.
Jag mår illa.
Ja, min baksmälla, säkert. Du borde kunna kalibrera den.
Bättre?
Ja.
Det här är det konstigaste jag har känt.
Det är som att vara en del av dig.
Förstår du?
Fungerar det åt båda hållen?
Hur känns jag?
Vad?
Du är bara glädje och solsken.
Lägg av.
Med bluesmusik.
Tung bas.
Upp och ned för att kontrollera mig.
Jasper.
Det är dags att mr Pickett och jag pratar.
Hur kan jag stå till tjänst?
Jag har en morot och en piska, mr Pickett.
Vill du höra om moroten först?
Hur mycket lovade de dig för att döda mig och min syster?
Vad menar du?
Belöningen var nio miljoner häromkvällen.
Om de erbjöd dig mindre
har de inte höga tankar om dig.
Vad är du inblandad i?
Inget som påverkar dig, det kan jag lova.
Jag kan erbjuda dig 200 000 i veckan om du låter oss vara.
Vi kan väl skaka hand på det,
så kan jag gå.
Och piskan?
-Vet du vad det här är? -Ja.
Vad har du hört?
De traumatiserade er.
Jag tackar dig för din tjänstgöring.
Vill du höra en historia?
Marinkåren rekryterar haptikrekryter från landsbygden.
Barn som växte upp tillsammans är en perfekt enhet.
Koppla in haptikerna så har du en enad organism.
Snabbhet, intensitet, våld.
När det blir tillräckligt intensivt
var jag inte medveten om vad jag gjorde.
Precis som en hand. Om du förstår vad jag menar.
När kriget var över var jag i Quantico. I en bar.
Jag såg en kille sittandes vid baren.
Sen blev det svart.
Helt borta.
När jag vaknade, stod jag över honom.
Jag hade nästan slagit ihjäl honom.
Jag visste inte vem det var.
Men en sergeant i min enhet
hade blivit påhoppad av honom när han var 16.
På grund av haptiken hade jag det inom mig.
Tillsammans med ett tvingande behov att döda honom
utan att ens veta varför.
Vilken berättelse.
Men jag tror inte
att jag förstod poängen.
Om du gör något mot mig eller min syster,
ska du veta att vi inte är ensamma.
Jag är alla män jag tjänade med.
Är det din piska?
Känner du dig trygg?
Du är för ung för att minnas,
men den här staden var en gång en riktig håla,
styrd av rena avskum.
Jag ändrade på det,
och snabbt.
Jag gjorde det till en trevlig plats igen.
Ren och tyst.
Min stad.
Så, ja.
Jag känner mig säker här.
Nästa hamnar i örat.
Det är min piska.
Låter 200 000 i veckan bra?
Tack.
Höjdskräck?
Inte speciellt mycket.
Bra.
Följ med mig. Jag behöver lite luft.
RI-högkvarteret var den första av våra luftrenare.
Det byggdes långt innan du kom med. Vet du hur de fungerar?
-Bara i vidare bemärkelse. -Berätta.
De fångar kol ur atmosfären.
Men förutom det, den specifika teknologin?
Det skulle vara att fråga mig hur en fågel flyger.
Du tar för lång tid på dig.
Vi har inte råd med det.
-Stumpen... -Ja, ja.
Den kommer med unika utmaningar, det vet jag.
Du har kanske för många rörliga delar.
Team av legosoldater. Ogenomträngliga småstadsallianser.
Det borde finnas ett enklare sätt att döda en flicka.
Bara en person? Med rätt vapen?
Och våra problem här och nu?
Det verkar som om Aelita West gick i skolan med Grace Hogart.
De var rumskamrater i ett år.
Det är störande.
Jag har alltid gillat Grace.
Jag kan ta hand om det.
Nej, jag gör det.
Har du upptäckt källan till Aelitas finansiering?
Vi försöker fortfarande reda ut det.
Det känns som om en klept har med det att göra.
Vilken familj är oklart, men om jag måste gissa...
Jag vill inte att du gissar, Daniel.
Jag vill att du tar reda på säkert.
Och sen vill jag ha en dödssiffra.
Du vet säkert att jag enkelt skulle kunna eliminera dig.
På många olika sätt. Med en vinkning av min hand.
Men jag uppskattar dig, Daniel.
Och jag vill inte att du tjänar Institutet enbart av rädsla,
som ju är den svagaste typen av motivation.
Verkningsfullt bara kortsiktigt sett.
Doktorn!
De flaxar med vingarna.
-Ma'am? -Fåglarna.
Det är så de flyger.
Puss, puss, Daniel. Få det gjort.
Enligt Aelita kommer jag inte att existera om tio år.
Vad menade hon med det?
Hallå? Är du där?
Wilf?
Fråga Aelita när vi hittar henne. Jag vet inte.
Hon kallade mig för en polt. Vad betyder det?
Kort för "poltergeist".
Vårt namn för människor från stumpen.
Som ett spöke. Här, men inte här.
En perfekt medbrottsling.
Borde jag oroa mig för polisen?
Sväng höger vid hörnet.
Gå som vanligt. Jag är på väg mot dig.
Ja?
Säg att periferin är registrerad.
Ja.
Med några ogillade förstärkningar.
Du kunde ha sagt det innan.
Vad är fel?
Vi delade på oss. En MET Koid följer efter henne.
Gå ifatt henne.
Låt henne inte prata med den.
Upptäcker den henne, är du på egen hand.
Vi avbryter all anslutning.
Jag skickar ett paket till dig i fängelset.
För helvete, Ash.
Jag kan skicka hem henne.
Det väcker misstanke. Vänta på mig.
Jag lyssnar.
Gör som jag.
När jag rör min hake, fråga om du kan gå hem.
Kan vi vara till hjälp?
Denna periferi har rört sig runt grannskapet
på ett sätt som bryter mot algoritmiska förutsägelser.
Jag skickades för att undersöka.
Identitet, sir.
-Wilf Netherton. -Bekräftad.
Det här är Rainey Portis i periferin.
Kanadensisk medborgare.
Du kommer att se
att jag ansökte om ett visum i hennes namn. Tio resor.
Två har använts. Det här är det tredje.
Ett tredje besök varken begärdes eller godkändes.
Rainey kände sig spontan.
Ditt besök återkallas.
Lämna över periferin för inspektion och...
Du undrar kanske varför vi lämnade fordonet?
Vi bråkade.
Jag skulle uppskatta din åsikt.
På Raineys första besök
nämnde hon att periferin inte liknade henne.
Hon ville ha en annan modell till nästa gång.
Hon visste inte att den inte är för uthyrning.
Jag äger den.
Den utformades efter ett ex.
Det var lättare att använda den,
vilket var fel av mig.
När Rainey insåg det blev hon arg.
Hon sa att jag inte respekterade henne.
Hon hoppade ut ur bilen. Vilket ledde oss hit.
Men här är grejen, konstapeln.
Jag börjar få känslor för den här kvinnan.
Eller möjligheten till känslor, om du förstår.
Du är väldigt lockande.
Intelligent.
Fängslande.
Orädd.
Kan du inte se det?
Får jag gå hem, konstapeln?
Ja, ma'am.
Registrera hennes besök snarast, mr Netherton.
Naturligtvis, konstapeln.
God dag.
Följ mig.
Dr Nuland?
Grace.
Tack för att du kom med så kort varsel.
Självfallet.
Det känns som om vi aldrig hinner prata.
Det är nog jag som försummar det.
Vi vet alla hur upptagen du är.
-Har du en favoritplats? -Ma'am?
En plats dit du går? För att återhämta dig? Här är min plats.
-Är det utsikten som stärker dig? -Bina.
Aningslösheten, menar jag.
Jag tycker att det är varnande, på ett stärkande sätt.
De sköter sina sysslor så flitigt,
utan att vara medvetna om hur sårbara de är.
Allt som dödade dem finns kvar där ute.
Vi gör vårt bästa för att hålla dem undan.
Men ett ögonblicks minskad vaksamhet och det följer en hel kaskad av kris.
Visste du att de har haft två massutdöende
under de senaste fem åren?
Och sen, du vet...
...den långa vägen tillbaka upp från ingenting.
De har tur som har dig.
Vi är inte annorlunda. Människor.
Vi tittar ut på allt det här och vi tror att jackpotten
med all dess fasa, är tryggt begraven i det förflutna.
Men allt jobb involverat i att behålla det så. Omsorgen.
Det skulle du förstå, eller hur?
Och det är hela poängen av arbetet du gör.
Data som du kommer med från stumpen kan rädda oss alla en dag.
Från oss själva.
Jag vill gärna hjälpa.
Har du många vänner, Grace?
Några.
Aelita West. Är hon en vän?
Jag antar det. Vi var rumskamrater i skolan.
Då vet du att hon var anställd på avdelningen för biologisk mångfald.
Var?
Hur tror du att nån som jobbar med frö- och baljväxter
blir medveten om vår stumpforskningsavdelning?
Hon var nyfiken, så jag...
Jag har inte berättat något viktigt.
Jag skulle aldrig...
Det fanns ett land som hette Paraguay förut. Innan jackpotten.
Känner du till det?
Nej.
Folk där hade ett ordspråk.
Om du känner dig manad att dela en hemlighet...
En riktigt viktig hemlighet, en existentiellt viktig hemlighet,
då ska du gräva en grav först.
-Till vem? -För vem, kära du.
Antingen för den du berättar för.
Eller för dig själv.
Jag är ledsen, doktorn. Jag har gjort dig besviken.
Det finns en kemikalie i teet.
När din kropp absorberar den,
börjar din svett att härma ett feromon som bålgetingar släpper ut.
Det gör våra små vänner ganska upprörda.
Du förstår väl? Att jag inte hade något val.
Jag har två små barn.
Just det! Exakt!
Tänk på dem.
Tänk på vad du skulle göra för att skydda dem.
Dr Nuland, snälla!
Snälla, jag ber dig!
Snälla, nej! Jag gör vad som helst!
En fråga.
Med hjälp av en urinoar,
hur svårt är det att kissa på rätt plats?
Då menar jag var som helst förutom golvet.
Det är inte jag.
Be dina vänner att sluta med det. Starta en trend.
Jag kan försöka,
men kvinnor har det lättare som sitter.
Vilket var ett skämt.
-Det var ett skämt. -Jätteroligt.
Tack.
Vi är hemma, Jasper. Du kan stänga av motorn.
Jag måste till min farbror.
Varför?
Jag ska lämna en väska.
-Bäst att det inte är droger. -Nej då.
Hur vet du det?
Min farbror vet vad du tycker om det.
Den är från Forever Fab.
-Gav Flynne dig den? -Macon och Edward.
Nej.
Jag börjar med maten om du hjälper mig.
Ta reda på vad det handlar om.
-Hur då? -Kom på något.
Jag frågar inte hur man lagar mat.
Tänk inte ens tanken på att ta av dem, Jasper Baker.
Jag är ingen idiot.
Okej.
Hej.
Varsågod.
Fick du problem?
Nej. Jag sa vad jag behövde och de gav mig dem.
-Har du kollat i väskan? -Nej.
Det hade inte känts rätt.
Jag kunde känna vad det var.
Vad gissar du?
Pengar.
Från familjen Fisher.
-Dina grannar, va? -Ja.
Är det så överraskande? Att de betalar mig 200 000?
Lite grann, faktiskt.
Och om jag sa att de tänker göra det en gång i veckan,
under överskådlig framtid?
Jag hade undrat var pengarna kom från.
Du är en smart ung man, Jasper.
Det är verkligen miljondollarfrågan.
-Vill du ha en? -Nej.
Jag menar...
Ta den.
-Gör det. -Okej.
Tack.
Jag ska ge dig en värdefull livslektion.
Innan du tar emot kontanter från någon,
fråga alltid vad de vill ha i utbyte.
Nej. För sent.
Du tog emot dem.
Vad vill...
Vad vill du ha i utbyte?
Hitta svaret på miljondollarfrågan.
-Du menar... -Jag ska vara ärlig.
Jag är lite orolig för Fishers.
Jag tror att de är inblandade i något
större än vad de klarar av.
Minns du Mad Dogs?
Det är den sortens ondska vi pratar om.
Som återvänder till vår stad.
Ju mer jag vet, desto mer kan jag hjälpa Fishers.
-De verkar vara trevliga. -Ja.
Du vill väl inte att något hemskt ska hända dem?
Okej.
Hur känns det
när ni länkar er haptik?
Det är svårt att beskriva.
Varför frågar du?
Jag tror att jag gjorde det.
Eller något liknande. Med Wilf.
Du vet?
Du måste vara försiktig.
Varför?
Det krävs träning.
Folk kan tappa förståndet.
Hur då?
Två själar blir en,
det känns som kärlek, om man inte vet bättre.
"Haptikhaveri" kallas det.
Ja.
Välkommen tillbaka.
Det är inte verkligt, va?
Nej.
Aelita lämnade en ledtråd om var hon kan vara. En gåta.
Hon var alltid förtjust i gåtor.
Jag försökte att tänka som henne.
Vad var ledtråden?
"Där snön senast föll i London."
Min mamma hade en målning över sin byrå. Den löd:
"Striden vid klostret, där Harold dog."
Du tror inte att "snö" kan vara en person,
eller hur?
John Snow.
Vem är det?
En av Aelitas intellektuella hjältar.
En läkare som upptäckte hur kolera spreds.
Var dog John Snow?
I London. Den 16 juni 1858.
Var exakt?
18 Sackville Street.
Låt oss gå dit där Snow föll i London.
Jag är här.
Någon hann före oss.
Vi har en sån där hemma.
Exakt likadan?
Ja, vår är också trasig.
Den gick sönder när pappa dog.
Vad är din klocka?
14.15.
Bra gjort.
Vad hände med dem?
Periferier.
Övergivna i dagar utan ett näringsbad.
Ash och Ossian kan spåra anslutningarna.
Va?
Burton.
Vad är det?
Ett implantat.
Aelitas?
Hon tog bort det efter attacken, så att hon inte kan spåras.
Vi borde gå.
Välkommen tillbaka, ms Fisher.
Wilfred Netherton?
Minns du den här?
Du tänker nog: "Döda mig, så är det över"?
Men traumat lämnar ett spår.
Gör det ont?
Vad vill du mig?
Svara mig.
Hon kommer inte att sluta förrän du är död.
Du drar bara ut på det oundvikliga.
Drar ut på smärtan.
Du tog något.
Vad?
I NÄSTA AVSNITT...
Jag vill tillbaka, Burton.
Jag tror inte att du tänker klart.
Hur länge dröjer det innan fler kommer och vill döda oss?
Du glider jämt undan. Du är opålitlig.
Är det vad som väntar min värld?
Undertexter: Victor Ollén
Kreativ ledare Monika Andersson