У ПОПЕРЕДНІХ СЕРІЯХ ПЕРИФЕРІЇ
Вони не знають, на бій із ким напросилися.
Це Лондон,
але за 70 років після вашого сьогодення.
Ви всередині перифералі.
Тут, але не тут.
Пілотуєте це тіло, ніби воно ваше.
Ви маєте сказати, чому до мене й моєї сім'ї приходять убивці.
Я краще покажу.
Бертоне, дуй сюди. Хутко.
Я прозріла, Флінн.
-Мамо. -Я тебе бачу!
«ПІКЕТТ МОТОРЗ»
КЛЕНТОН, 2015 РІК
На тих вікнах 5-сантиметровий полімер.
На дверях кевларові пластини.
Шини низького тиску. Тепловізори.
Електричні ручки дверцят. Викид шипів і диму ззаду.
Бак для бензину з захистом від вибуху.
Потрібно лише швидко підписатися тут,
і ми закінчили.
Тепер нав'язуєш релігію, Корбелле?
Інколи, Туте,
людина якоїсь миті розуміє, що треба щось міняти.
Докорінно.
І здається, я на тому страшному роздоріжжі.
Знаєш ті білборди, які я викупив уздовж дороги в місто?
Я їх демонтую.
Поставлю замість них ці хрести.
Рекламуватиму інші заклади.
Якщо ти припиниш продавати авто, де обслуговувати ці?
Я дам вам пожиттєву гарантію, Сі-Джею.
До кінця вашого життя,
якщо щось буде не так,
я полагоджу їх задурно.
А я слово тримаю, ви ж знаєте.
Потиснемо руки.
Ось.
Застрибуйте. Відчуйте, як вони їдуть. Тримайте, хлопці.
Ось. Дозвольте мені.
Сідайте.
Досить приємно, правда?
Усе нормально?
Подивіться, як воно.
Не заводиться?
Що він каже?
Схоже, ці машини в наших друзів не заводяться.
Вікна й двері теж не відчиняються, не пощастило.
Замкнута машина в такий день.
Знаєш, як там може бути жарко?
Ні, сер.
До 60 градусів. Напікає десь за годину.
Я дізнавався.
-Випусти нас! -Мені їх випустити?
Знаєш, за що я найбільше люблю армію США?
За те, як вони придумують фрази.
Коли командування ворога необачно збирається в одному місці,
ми скидаємо на них бомбу.
-Відчини двері! -Це «удар обеззброєння».
Звучить поетично, чи не так?
Якого біса!
Напевно, Тут сумнівався, що те скло — куленепробивне.
Давай, мені нічим дихати!
Полий їх водичкою.
Нагадай, як сильно їм захочеться пити.
Що за лайно?
Сучий сину!
Ти нічого не досягнеш, Джаспере,
якщо не насмілишся часом бути жорстоким
суто заради чистої тваринної радості.
Тут стає жарко!
Тут душно!
Відчиняй!
Відчиняй, кажу!
Чорт забирай!
Ти, суко, труп!
Коли закінчиш тут,
перетягни ті хрести й поклади на тротуар.
Дядьку Корбелл.
Ви йдете?
Я повернуся. Тільки принесу молоток.
ПЕРИФЕРІЯ
Ти відливаєш у басейн, Корбелле?
Це ж мій басейн, так?
Колись ти таки подорослішаєш.
-І що тоді? -Певно, розлучуся з тобою.
Зате матиму чистий басейн.
Я тут думала про те надходження коштів.
Я так розумію, вибір у нас є.
Найбезпечніше відмовитися від грошей.
Хай Фішери помруть своєю смертю.
Перестань їздити в Стару Гавану.
Найбільш ризиковано?
Узяти гроші, вбити Фішерів,
і якщо це підстава Міністерства нацбезпеки,
ти решту життя просидиш у тюрмі,
почуваючись ідіотом.
Або взяти гроші й нічого не робити.
Проблема така: може, це не підстава,
і ми перейдемо дорогу тим, хто має певні ресурси
й бажання вирішувати суперечки
досить енергійним способом.
Щось мені жоден не подобається, люба.
Можеш придумати щось краще?
Джаспер.
Його дружина, Біллі-Енн?
Найкраща подруга Флінн Фішер.
Хочеш довірити щось таке нашому тупуватому племіннику?
Хай гроші полежать.
Скажи Джасперу рознюхати,
чи не відбувається у Фішерів чогось незвичайного,
а там побачимо.
А мій новий друг у Старій Гавані?
Скажи, що займаєшся підготовкою. На це треба якийсь час.
Так я виглядатиму слабким, правда?
Лев виглядає слабким, коли присідає перед стрибком?
Чорт, Флінн.
Подорожі в майбутнє.
Мерці за вашим будинком. Чарівні ліки.
Таке враження, що в мене от-от лусне голова.
Так.
На що ми дивимося?
Тупий додаток. Бертон поставив мені на телефон. Щоб бачити дрони.
Не знаю, мені це… здається заспокійливим.
Вони в тебе вдома?
Ні, мем.
-Так. -Вони летіли за нами аж сюди?
Це Леон простежив за нами аж сюди.
Це, певно, його рук справа.
Так ми маємо почуватися спокійніше?
Отже, якщо вони можуть сказати про твою маму, певно, знають і про тебе?
Чи їхню версію тебе?
Я їх питала, вони відмовилися відповідати.
Не знаю, чому, але я вже починаю думати, що треба перестати допитуватися.
Чому?
Бо новини, мабуть, невтішні.
Що вони аж так не хочуть мені казати.
Одне я знаю точно: за 70 років людей значно поменшає.
Дуже сильно.
-Дідько. -Так.
Знаю.
Ти справді віриш, правда?
Так.
-Що це ви робите? -Озброюємося.
А ти що робиш?
Не можна друкувати це тут.
Вам не дозволять.
-Хто? -«Краса навіки», Бертоне.
Тепер це ми,
тож можемо робити, що хочемо.
Ти про що?
Сьогодні вранці ми її купили.
Точніше, «Мілагрос Сільвітру».
За головних я призначив Мейкона й Едварда.
Є розмова.
Ти маєш бути в гарнітурі…
Надвір. Негайно.
Мейкон і Едвард — мої боси?
-Вони не твої боси. -Ти сказав…
Вони не можуть бути босами, якщо ти власниця, тупенька.
Тобі все одно нема коли тут працювати.
Ти потрібна в Лондоні.
А хто тебе поставив за головного?
Зараз усе змінюється.
І тобі треба все.
Ми будемо командою. Зрозумів?
Інакше нічого з цього не вийде.
Згоден. Що це в тебе з рукою?
Нічого. Вона не гнеться. Не знаю я.
Повісь велик туди. Відвезу тебе додому.
Ти купив тачку?
Орендував.
Я зараз.
Уранці я прокинувся від п'яного ступору,
і вгадай, що я знайшов?
Один тупий виродок казав, у тебе є для мене робота.
Заходь. Тобі все пояснять.
Подати руку допомоги?
Вибач. Не так сказав.
Чорт, друже.
Ти дуже мене образив.
Так, ну от.
Гаразд. Вали звідси. Заходь.
Давай уже, ноги в руки.
От ти козел.
Серйозно, я б за такий транспорт віддав руку й ногу.
-Без ножа ріжеш! -Я серйозно.
Ти ж не чуєш землі під ногами. Золоті руки.
Це для тебе!
Виродок.
Слухай, Флінн,
обговорімо можливий хід подій. Добре?
Що треба знати людям. Коли їм треба це знати.
Я казав Рісу й іншим, що ти грала в сим
і побачила те, що не мала б.
Тепер тебе хочуть за це вбити.
Як на мене, тут досить правди. Принаймні поки що.
Що скажеш?
Так.
Тепер про маму.
Звідки, на її думку, взялися ті ліки?
Ще не питала.
Якщо покаже їх лікарю, доведеться пояснювати.
Не кажучи про те, що на наступний візит вона прийде зрячою.
Я б сказав їй правду,
якби міг придумати, як подати це переконливо.
Що там таке?
Я часто втрачаю над нею контроль.
Вона починає стискатися, коли я не планую.
Через гарнітуру?
Можливо. Не знаю.
Я вранці розповіла Біллі-Енн.
Що розповіла?
Усе.
Нащо, бляха, було це робити?
Відповідай.
Не говори таким тоном. Я не дитина.
Тоді не поводься, як дитина.
Зупини машину.
-Негайно! -Не буду я зупиняти.
Знаєш що, Бертоне?
У тебе цілий загін зібрався
біля вогнища, поруч із трейлером. А в мене?
Біллі-Енн — моя єдина подруга.
-Добре. -Ясно, що не добре.
Ти явно думаєш ще якусь фігню, сказавши яку, ти мене вибісиш.
Пам'ятай ось що: коли кажеш щось Біллі-Енн,
ти кажеш це і Джасперу.
Я сказала тримати це в секреті.
Воно так не працює, Флінн. Одружена пара…
Ти хоч щось знаєш про одружену пару
-і як усе між ними? -Хто дядько Джаспера?
Трясця.
-Вони тебе чекають. -Чудово.
Я думав, її кластимуть на ліжко.
Це тому, що ти романтик, Вілфе.
Це просто річ, доки не прибуде полтерка.
А куди ж іще класти річ, як не в коробку?
Еш щойно спитала,
чи я колись убивав людину.
Прокидайся і вставай.
Чому вона це спитала, Леве?
Я просто запевняв її, що ти — саме та людина, яка знайде Аеліту.
І це, безперечно, так.
Не варто соромитися свого вчинку. Навпаки.
Моя сім'я, олігархія клептархів загалом — це те, чому ми взяли тебе до себе.
Захистили тебе.
Вважали тебе одним із нас.
Ну, майже.
Ти нікому не сказав, так?
Про те, що зробив із тими неопримітивістами.
Навіть Аеліті?
Ти ніколи не будеш повністю собою,
доки не змиришся з цією частиною своєї душі.
Заяви права на її силу.
Інакше ти такий же порожній, як ця річ.
Ти почуваєшся як річ?
Річ — це неживий матеріальний предмет.
Теоретично я підходжу. Але боюся, вашому питанню бракує…
І з поверненням.
Скажіть, що не тримаєте мене в коробці, коли я не тут.
Ні! Ні. Звісно, ні.
Ми знову на кухні.
Як на мене, все просто,
тепер, коли я чула пояснення.
Ми викрали Маріель, вкрали її око,
зайшли завдяки йому в підземелля, попалися,
Аеліта втекла, а мене вбили.
Усе більш-менш ясно, досить для планування, що далі.
Почніть із вечірки.
Взнайте, хто ця Маріель, відштовхуйтеся звідти.
Маріель Рафаель.
Помічниця керівника безпеки Районного інституту.
Де працює також Аеліта.
Логічно припустити, що з її райдужкою
ти потрапила в закриті зони інституту.
Тому все, що було далі,
стає складніше, ніж могло б бути.
І небезпечніше.
Ви всі боїтеся того місця?
Скажімо так: мінімізувати нашу присутність у РІ
було б у наших спільних інтересах.
Ви хіба не крали звідти?
Використали Аеліту, щоб пролізти в мій світ?
«Красти» — сильно сказано.
«Пролізти» теж.
А як ви це назвете?
Ти наче хотіла щось спитати в цієї юної леді.
Як ти пов'язана з чоловіком на ім'я Корбелл Пікетт?
Ніяк.
І хочу, щоб так і було. А що?
Він виробник наркотиків у твоєму регіоні. Досить жорстокий.
Страшна знахідка в Клентоні, Північна Кароліна.
На Силтвел-роуд знайдено 12 тіл, що звисали з хрестів…
Я знаю, хто цей козел Корбелл.
Усі вони з картелю «Скажені пси».
І чим він займається. Вимкніть те лайно.
Ми моніторили веб-трафік у твоєму зрізі.
Побачили значний пік зацікавлення із його IP-адреси.
Зацікавлення до чого?
Тебе й твоєї сім'ї.
Наводить на думку, що хтось звідси міг зв'язатися з ним.
У надії найняти, щоб знешкодити вас.
Тоді поверніть мене назад.
Негайно.
Ви продовжуйте шукати Аеліту, а я за годину повернуся.
Вольфгангу.
Їм зробили щеплення?
У відповідності до державних стандартів.
Скільки тобі років, золотце?
За 27 днів буде десять. Вулфу вісім.
Відкрий.
Треба попрацювати, але не жах.
Стипендія від штату має покрити ці витрати.
Подачки нам не потрібні.
Наша країна покликала нас допомогти з реформацією.
Зробити це — наш обов'язок.
Ти б хотіла жити з нами в Оксфордширі?
А Вулфу можна з нами?
Їх забрали з вулиць разом.
Нерозлучна пара.
Ми планували взяти лише одну дитину.
-У такому разі… -Я без Вулфа не поїду.
Вулф — це ім'я хлопчика?
Від Вольфганг.
ДНК свідчить про німецьке й північно-африканське коріння.
-Ти любиш своє ім'я? -Так, сер.
Але якби ми, скажімо, хотіли називати тебе іншим ім'ям,
трохи традиційнішим.
Наприклад, Вілфред.
Так можна було б?
Я можу бути Вілфредом.
Молодець.
Нас дитинства світ казковий
Знов у гості кличе всіх
По доріжці
Аеліто.
Веселковій
Де лунає дружно сміх
Де на кульках кольорових
Лине в небо…
Вілфреде.
Бо країна ця чудова
Привіт, мамо.
Коли вона була востаннє?
Кілька років тому.
Як і ти.
Ще до смерті вашого батька, це я точно знаю.
Я досі вам не пробачила.
Вам обом. Що не були на похороні.
-Необов'язково це робити. -Мені було соромно.
Я не чекаю вибачень.
Як завжди, ти питаєш не те, що треба,
і отримуєш неправильну відповідь.
Думаю, ти хотів спитати,
коли я востаннє бачила Аеліту.
-І коли? -Місяць тому.
Може, навіть менше.
Я була в Сент-Джеймсі. Вийшла з «Вілтонс».
Майже зіткнулася з нею.
Ви розмовляли?
Я спробувала почати розмову,
але ти ж знаєш Аеліту, ця спроба виявилася однобокою.
Я спитала, де вона зупинилася.
Вона напустила той негарний пихатий вигляд,
як вона часом робить, і сказала:
«Там, де в Лондоні востаннє падав сніг».
Навіть після стількох років
я не розумію, нащо вона говорить такими загадками.
Вона роздратувалася, коли я висловила нерозуміння.
Сказала, якби я хоч раз звернула увагу,
то точно б знала, що вона має на увазі.
А от ти звертав увагу, Вілфреде.
Ти знаєш, що вона мала на увазі?
От бачиш?
Сядь, Вілфреде. Хоч на мить.
Так стомлює, коли ти стовбичиш наді мною.
Інколи, коли я не можу заснути,
я лежу й намагаюся розгадати загадку тебе і твоєї сестри.
Напевно, у нас із вашим батьком були свої невдачі.
Чи просто наші стандарти були зависокими,
з огляду на ваше походження.
Але ти не можеш заперечувати, що ми дали вам усе найкраще.
Освіту. Можливості.
Дякую, дорогенька.
Прошу, мем.
Навряд чи ти зрозумієш.
Спробуй.
Душі стає самотньо, Вілфреде,
коли нема з ким словом перекинутися.
Безликої моделі було недостатньо?
Так, так. Певно, це дуже сентиментально з мого боку.
Але в Аеліті щось було.
Щось у її поведінці
завжди дуже мене заспокоювало.
Тобто не зіпсоване неприємними особливостями характеру.
Я ж кажу, я не чекаю, що ти зрозумієш.
Я сказала все, що знаю про її місцезнаходження.
А наш чай став огидним, ледве теплим.
Може, тобі вже час їхати, як ти вважаєш?
Я займуся Пікеттом.
Як ти ним займешся?
Бертоне, ти не можеш холоднокровно вбити Пікетта.
Ти казала, він планує вбити нас.
Це не холоднокровно, по-твоєму?
Але він просто така людина.
А ми не такі.
Не знаю, чи ти в курсі,
але армія витратила багато грошей, щоб зробити мене саме таким.
Ти вже не в армії.
Знаєш, що означає semper?
Так. А ще я знаю, що означає fidelis.
Тому спитай себе, вірний чому?
Давай так.
Знайди мені практичний план,
інакше діємо за моїм.
Ти скажеш мені, перш ніж приймати будь-які рішення?
Згода.
Скажи це!
Спершу ми це обговоримо. Обіцяю.
Чорт.
Це й Коннера стосується!
З поверненням.
Я програмував авто рухатися секторами, у центрі Букінгемський палац.
Як побачиш щось знайоме з того вечора,
можемо спробувати відстежити маршрут до Аеліти.
Що з нею сталося?
З Маріель.
Після того.
Асемблери творять дива. Думаю, вона в нормі.
Я спитала не для того, щоб полегшити муки совісті.
Схоже, вона зникла.
Асемблери вміють і таке.
Аеліта її вбила?
Або Аеліта, або РІ.
Вони не люблять проколів системи безпеки.
Я думала, що граю в симуляцію.
Виявляється, якщо нас вколоти,
у нас іде кров.
Стій, назад.
Схоже, ми тут повернули.
Не знаю.
Може, давай пройдемося? Подивишся, раптом щось згадаєш.
Ти йди туди. А я сюди.
Підключимося? Бачитимеш те, що я.
-Підключимося? -Ти почуєш дзвін.
Тоді прокрути, натисни вказівним пальцем на великий.
КАЛІБРУВАННЯ…
ЗВ'ЯЗОК ВСТАНОВЛЕНО
Здуріти можна.
Повний сенсорний зв'язок, не лише відео й аудіо.
Піде мить на звикання.
Трясця. Мене нудить.
Так, це, певно, моє похмілля. Ти зможеш це калібрувати. Ось.
Краще?
Так.
Це найдивніше, що я відчувала за все життя.
Я наче частка тебе.
Можна так сказати?
Це працює в обидва боки?
І як я тобі відчуваюся?
Що?
Ви з веселок і єдинорогів, міс Фішер.
Пішов ти.
І з якимось саундтреком в жанрі блюз.
Із басами.
Вгору чи вниз. Я ближче чи далі.
«У ДЖИММІ» БАР І СПИРТНІ НАПОЇ
Джаспере.
Думаю, нам із містером Пікеттом пора поговорити.
Чим можу допомогти?
У мене є пряник і є батіг, містере Пікетт.
Хочете спершу пряник?
Скільки вам пообіцяли за вбивство мене і моєї сестри?
Не знаю, про що ти.
Кілька ночей тому ставка була $9 мільйонів.
Тому якщо вам запропонували менше,
вони невисокої про вас думки.
У що ви вплуталися?
У те, що не є загрозою для вашого бізнесу, гарантую.
Але можу запропонувати вам 200 штук на тиждень, щоб нас не чіпали.
Давайте потиснемо руки,
і я піду.
Мені цікаво, який батіг.
-Знаєте, що це? -Я про них чув.
Що саме?
Що вони добре тебе скалічили.
І дякую за службу.
Розказати історію?
Армія шукає солдатів для гаптики в глушині.
Дітям, які виросли разом, пропонують готовий зв'язок у загоні.
Підключив гаптику — маєш об'єднаний організм.
Швидкість, інтенсивність, жорстокість дій.
Чесно, у тяжких боях
я зазвичай навіть не розумів, що роблю.
Як не розуміла б рука, якщо знаєте, про що я.
Коротше, коли війна скінчилася, я був у Квантіко. Зайшов у бар.
Побачив хлопця на стільці.
І просто вимкнувся.
Від'їхав.
А коли отямився, я стояв над тим хлопцем.
З'ясувалося, я побив його мало не до смерті.
До цього я ніколи його не бачив.
Але той виродок напав на сержанта
з мого загону, коли йому було лише 16 років.
І через гаптику я це відчув.
Разом із інстинктивним бажанням знищити того сучого сина,
навіть не знаючи, за що.
Цікава розповідь.
Але якщо в ній є мораль,
певно, я її не зрозумів.
Якщо зі мною чи сестрою щось станеться, і за цим стоятимете ви,
владнайте свої справи, бо я тепер — не лише я.
Я — всі хлопці, з ким я служив.
Це твій найбільший батіг?
Почуваєтеся тут у безпеці?
Може, ти надто молодий, щоб пам'ятати,
але колись це місто було страшною дірою,
якою керували найпідліші мерзотники.
Я це змінив,
практично за одну ніч.
Зробив його гарним місцем для життя.
Чистим, тихим.
Моїм містом.
Тому так.
Так, тут я почуваюся в безпеці.
Наступна — у твоє довбане вухо.
Оце і є мій клятий батіг.
Двісті на тиждень влаштовують?
Дякую, друже.
Боїшся висоти?
Не дуже.
Добре.
Ходімо зі мною. Мені треба подихати повітрям.
Штаб РІ був нашим першим очисником повітря.
Збудованим задовго до твого приходу. Знаєш, як вони діють?
-Лише в загальному сенсі. -Розкажи.
Вловлюють вуглець з атмосфери.
Але як саме, конкретна технологія —
це все одно, що запитати мене, як літає птах.
Ти надто довго все робиш.
У нас нема часу.
-Той зріз… -Так-так.
Там унікальні складні завдання. Я добре це знаю.
Може, в тебе забагато рухомих частин?
Команди найманців. Непроникні альянси малих містечок.
Схоже, має існувати легший спосіб убити дівчину, чи не так?
Лише одну людину? Відповідною зброєю?
Як там наші проблеми тут і зараз?
Схоже, Аеліта Вест училася в школі разом із Ґрейс Гоґарт.
Вони рік знімали разом житло.
Це неприємно.
Я завжди любила Ґрейс.
Можу цим зайнятися, якщо хочеш.
Ні, я сама.
Ти знайшов джерело доходів Аеліти?
Ми досі все це розплутуємо.
Але ти мала рацію, відчувається як клептарх.
Котра саме родина, неясно, але моя здогадка…
Я не хочу твоїх здогадок, Деніеле.
Я хочу, щоб ти взнав точно.
А тоді назвеш кількість убитих.
Упевнена, ти знаєш, що я з легкістю тебе знищу
будь-яким способом, просто махнувши рукою.
Але я ціную тебе, Деніеле.
І не хочу, щоб ти служив потребам Інституту просто зі страху,
що є найслабшою мотивацією.
Вона сильна лише в короткостроковій перспективі.
Докторе!
Вони махають крилами.
-Мем? -Птахи.
Ось як вони літають.
Цьом-цьом, Деніеле. Зроби це.
Аеліта каже, за 10 років мене, певно, не існуватиме.
Що вона мала на увазі?
Алло? Ти там?
Вілфе?
Коли знайдемо Аеліту, спитаєш у неї. Бо я не уявляю.
Вона назвала мене полтером. Що це означає?
Від «полтергейст».
Так ми звемо людей зі зрізу.
Як привид. Тут, але не тут.
Тобто ідеальний співучасник.
До речі, чи треба хвилюватися через поліцію?
На розі поверни праворуч.
Іди неквапно. Я підійду з протилежного боку.
Так?
Скажи, що перифераль зареєстрована.
Так.
З кількома небажаними доповненнями.
Могла б сказати, перш ніж я пішов.
У чому проблема?
Ми розійшлися, щоб охопити більшу територію. І за нею йде коп-коїд.
Наздожени її.
І не давай їй говорити з тією штукою.
Якщо коп взнає, що Флінн зі зрізу, ти сам.
Ми зітремо всі зв'язки.
Але я пришлю тобі передачу в тюрму Вейкфілд.
Пішло воно, Еш.
Можу послати її додому.
Ні, викличе підозру. Чекай моєї команди.
Буду слухати.
Роби, як я.
Побачиш, що я торкнувся бороди, — просися додому.
Вам допомогти?
Ця перифераль рухається по району способом,
що порушує алгоритмічні прогнози на кілька ступенів точності.
Мене відрядили з'ясувати.
Назвіться, сер.
-Вілф Недертон. -Підтверджено.
А це Рейні Портіс у перифералі.
Громадянка Канади.
Якщо перевірите, побачите,
що я подався на візу віддаленого візиту від її імені. 10 візитів.
Два вже використано. Це третій.
Про третій візит не просили, він не схвалений.
Рейні спонтанно вирішила.
Ваш віддалений візит скасовано.
Здайте перифераль для огляду й…
Вам, певно, цікаво, чому ми вийшли з машини?
Трохи посварилися.
Я був би вдячний за вашу думку.
У перші два візити
вона казала, що перифераль не дуже схожа на неї.
Просила мене орендувати іншу модель на другий раз.
Але не знала, що ця перифераль — не орендована.
Я її власник.
Вона схожа на мою колишню.
Я хотів і далі нею користуватися,
що ліниво й неправильно.
Опинившись знову в тій перифералі, Рейні розсердилася.
Сказала, що я не поважаю її, бо ігнорую її прохання.
Вистрибнула з машини. Так ми й опинилися тут.
Але річ ось у чому, констеблю.
У мене виникають почуття до цієї жінки.
Принаймні можливість почуттів, якщо ви розумієте, про що я.
Я вважаю тебе вкрай звабливою.
Розумною.
Цікавою.
Безстрашною.
Ти що, бляха, не бачиш?
Можна мені додому, констеблю?
Так, мем.
Зареєструйте її візит якомога швидше, містере Недертон.
Так, звісно, констеблю.
Гарного дня.
Іди за мною.
Докторе Нуланд.
Ґрейс.
Дякую, що заскочила, хоча я не попередила завчасно.
Нема за що.
Схоже, нам усе не випадає можливості поговорити, правда?
Я ніби не виконую свій обов'язок.
Усі ми знаємо, які ви зайняті.
-У тебе є улюблене місце? -Мем?
Місце, куди ти ходиш. Щоб відновити рівновагу. Моє тут.
-Вас надихає краєвид? -Бджоли.
Тобто невігластво.
Мене це насторожує, змушує готуватися.
Вони так старанно займаються своїми справами,
не усвідомлюючи, наскільки вони вразливі.
Усе, що їх убиває, і досі існує.
Ми робимо все, що можемо, щоб тримати все під контролем.
Але один короткий провал у пильності — і починається цілий каскад криз.
Ти знала, що в них було два явища вимирання
лише за минулі п'ять років?
А ще ж, сама знаєш…
довге повернення з небуття.
Їм із вами пощастило.
Насправді ми, люди, нічим не відрізняємося.
Ми дивимося на все це й думаємо, що Джекпот
з усіма його жахіттями уже безпечно похований у минулому.
Але праця потрібна, щоб підтримувати все це… Ця турбота.
Ти б зрозуміла першою, чи не так?
Це і є сенс роботи, якою ти займаєшся.
Дані, які ти приносиш зі зрізу, можуть одного дня врятувати нас усіх.
Від себе.
Це честь — мати змогу допомогти, докторе.
У тебе багато друзів, Ґрейс?
Трохи є.
Аеліта Вест. Вважаєш її подругою?
Напевно. Ми разом знімали житло в школі.
Тоді ти знаєш, що вона працювала в нашому відділі біорозмаїття.
Працювала?
Як, по-твоєму, людина з групи збіжжя і бобових
могла б дізнатися про наш відділ досліджень зрізів?
Їй було цікаво, от я й…
Я не розказувала нічого суттєвого, докторе.
Я б ніколи…
Колись існувала така країна, Парагвай. До Джекпоту.
Знаєш про таку?
Ні.
У людей там було прислів'я.
Якщо тобі не терпиться розказати секрет…
Я про дуже важливий секрет, життєво важливий.
То краще вирий спершу могилу.
-Кому? -Для кого, дорогенька.
Або для того, кому ти розповідаєш.
Або для себе.
Мені дуже шкода, докторе. Я вас підвела. Це я розумію.
У тому чаї є один хімікат.
Під час його перетравлення
твій піт починає мімікрувати під феромон, властивий шершням.
Боюся, наші маленькі друзі трохи від нього збудилися.
Ти ж розумієш, правда? Що не лишила мені вибору.
У мене двоє маленьких дітей.
Саме так! Точно!
Подумай про них.
Подумай, на що б ти тільки не пішла, щоб захистити їх.
Докторе Нуланд, будь ласка!
Прошу вас, не треба, благаю!
Не треба, благаю. Я все зроблю!
Можна питання?
Біля пісуару
чи важко скерувати сечу, куди треба?
«Куди треба» — куди завгодно, але не на підлогу.
То не я.
Тоді попроси своїх друзів перестати. Заведи таку моду.
Можу спробувати, як хочеш,
але якщо чесно, жінкам легше, сіла та й усе.
Це був жарт.
-То жарт такий. -І дуже смішний.
Дякую.
Ми вдома, Джаспере. Глуши двигуна.
Маю відвезти дещо дядькові.
Що?
Не знаю. Якусь сумку.
-Краще не наркотики. -То не наркотики.
Звідки ти знаєш?
Бо дядько розуміє, як ти до цього ставишся.
А ще це з «Краси навіки».
-Флінн дала? -Мейкон з Едвардом.
Біллі-Енн, не треба.
Я приготую вечерю в обмін на послугу.
Дізнайся, що до чого.
-Як я дізнаюся? -Придумай щось.
Я ж не прошу тебе готувати вечерю.
І навіть не думай узяти звідти хоч щось, Джаспере Бейкер.
Боже, Біллі-Енн, я ж не ідіот.
Добре.
Привіт.
Тримайте.
Якісь проблеми були?
Ні, сер. Я сказав, по що приїхав, вони віддали.
-Зазирав усередину? -Ні.
Ви ж знаєте, це було б неправильно.
Але я й так здогадався, що там. Напевно. Якщо помацати.
І що там, по-твоєму?
Гроші.
Від сім'ї Фішерів.
-Це ж ваші сусіди, так? -Авжеж.
Тебе це зовсім не дивує? Що вони платять мені 200 штук?
Трохи дивує, якщо чесно.
А як я скажу, що вони планують робити це й надалі, щотижня,
в осяжному майбутньому?
Мабуть, я б задумався, звідки такі гроші.
Ти розумний хлопець, Джаспере.
Бо це й справді питання на мільйон доларів.
-Хочеш пачку? -Ні, не треба.
Тобто…
Та чого ти. Бери.
-Бери. -Гаразд.
Дякую.
Я зараз проведу тобі цінний урок.
Перш ніж узяти від когось готівку,
завжди питай, що вони хочуть взамін.
Ні-ні. Надто пізно.
Ти їх узяв.
Що ви…
Що ви хочете взамін?
Щоб ти знайшов відповідь на те питання на мільйон.
-Ви про… -Слухай, скажу тобі прямо.
Я трохи тривожуся за тих Фішерів.
Думаю, вони вплуталися в те, з чим, можливо,
не зможуть дати раду.
Пам'ятаєш Скажених Псів?
Ми говоримо про зло такого рівня.
Що повертається в наше місто.
Що більше я знатиму, то краще зможу оберігати Фішерів.
-Вони наче непогані люди. -Так і є.
І ти не хочеш, щоб із ними сталося щось погане, правда?
Що ж…
Гаразд.
Добре.
І як воно,
коли ти підключаєшся гаптикою?
Важко пояснити.
Чого питаєш?
Схоже, я це робила.
Або це було щось подібне. Із Вілфом.
Знаєш?
Тепер будь обережна.
Чому?
Щоб витримувати злиття, треба практика.
Люди можуть там губитися.
Як губитися?
Коли дві душі зливаються в одну,
це дуже схоже на кохання, якщо не бути розумнішою.
Називається «гаптичний занос».
Ясно.
З поверненням.
Це несправжнє, так?
Боюся, що ні.
Аеліта лишила підказку щодо можливого місцезнаходження. Загадку.
Вона завжди любила загадки.
Я намагався спіймати її настрій.
Що там було? У підказці.
«Де в Лондоні востаннє падав сніг».
У моєї матері була картина над столом. Там було написано:
«Битва при Гастингсі, місце, де загинув Гарольд».
Ти не думаєш, що «сніг» може бути прізвищем Сноу,
наприклад?
Джон Сноу.
Хто це?
Один інтелектуальний герой Аеліти.
Лікар з Англії. Відкрив, як шириться холера.
Де загинув Джон Сноу?
У Лондоні. 16 червня 1858 року.
Де саме?
Секвіл-стріт, 18.
Їдьмо. Туди, де в Лондоні востаннє впав Сноу.
Я прибула.
Хтось встиг раніше за нас.
У нас удома є такий.
Точно такий самий?
Так, наш теж зламаний.
Зупинився після смерті батька.
Який час показує ваш годинник?
2:15.
Молодець.
Що з ними сталося?
Перифералі.
Багато днів без поживної ванни.
Еш і Оссіан можуть відстежити зв'язок до їхніх операторів.
Що?
Бертон.
Що це таке?
Імплантат.
Аелітин?
Вона, певно, видалила його після нападу, щоб не вистежили.
Нам пора.
З поверненням, міс Фішер.
І Вілфред Недертон, так?
Пам'ятаєте це?
Ви, мабуть, думаєте: «Вбийте мене, і гра скінчиться», — так?
Але запевняю, ця травма лишить свій слід.
Трохи болить, так?
Що тобі від мене треба?
Відповідай.
Вона не зупиниться, доки ти не помреш.
Ти просто відтягуєш неминуче.
Розтягуєш у часі біль.
Ти щось узяла.
Що?
ДАЛІ В СЕРІАЛІ
Я хочу повернутися, Бертоне.
Боюся, ти нечітко мислиш.
Скільки в нас є часу, доки хтось не прибуде нас убити?
Твої постійні втечі. Нема тобі віри.
То ось що буде з моїм світом?
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова
Креативний директор Руслан Поліщук