Hr. ?
-Ja? -Fruen er her.
Jeg skal i kirke. Jeg kom for at sige det.
Okay.
Der er en anden vigtig grund til mit besøg.
Jeg må have din tilladelse.
Tilladelse til hvad?
Jeg vil skrive en bog om Velonie.
Aviser og medierne repræsenterer hende forkert.
De ved ikke, hvad der skete i hendes liv, eller hvem der dræbte hende.
Ved du, hvem der dræbte hende?
RUMOR
Anandhi...
Jeg ved, at du ved, hvad jeg tænkte.
Tilgiv mig. Jeg havde mine grunde.
Men ikke den slags grunde, du tror.
Jeg sværger ved Apuchi. Stol nu på mig.
Selv nu er jeg på vej ud på grund af pigens sag.
Som politimand tog jeg denne sag. Alex døde også på denne sag.
Hvis du ikke vil tale med mig...
POLITI
Jeg havde aldrig forestillet mig det.
Mit hjerte føles stadig tungt over det.
-Kan du gøre mig en tjeneste? -Absolut!
Genkender du denne pige?
Nej.
Blev hun ikke voldtaget og myrdet på din ejendom?
Nej.
Din mor tilstod alt, hvad der skete den dag.
Var det ikke sandt?
Jo. Men det var ikke den pige.
Hvilken pige var det så?
En pige, som ingen ville savne.
Må jeg få noget vand, tak?
Sunny, giv hende noget vand.
Hun var der af fattigdom.
Det var hende, der døde. Ikke hende her.
Efter hovedskaden blandede min mor tingene sammen.
Nogle gange kaldte hun mig Sanjeev og Santosh for Sunny.
-Hun blandede folk sammen. -Hvem var manden?
Han fortalte os kun sit navn.
Jeg kender hun hans navn.
Jeg ved, at han hed Valan.
Valan. Hans navn var Valan.
Valan.
Der var et køretøj, ikke?
Ja. En stor Mahindra. En SUV.
Jeg tror, at nummerpladen var... TN-74 S 9291.
Dr. Paulrajs udtalelser matcher det, de hævder om deres mor.
Men hvordan endte Velonies kjole i Ottapparai?
Et navn og en nummerplade. Jeg tager den herfra.
Tak, Arjunan.
Ramar.
-Fik du nummerpladen? -Ja.
Kan du tjekke den og give mig besked?
Okay.
K. SEBASTIANS NYE BOG MYSTERIEROMAN - FABLEN OM VELONIE
FABLEN OM VELONIE
For at adskille den virkelige Velonie
fra den, der bliver skildret af medierne og politiet...
For at fjerne masken på det uhyre, der tog hendes liv...
Og afsløre ham for verden. Denne roman skal være det værktøj.
Kapitel et.
Velonie var seks år gammel dengang.
Da hun stod ved sin fars kiste og forsøgte at vække ham.
Vågn op, far. Vi leger!
Fødsel og død. Liv og smerte. Sorg og tårer.
Det ved barndommen intet om.
Hvorfor sov hendes far, der bagte brød med hende i køkkenet,
i den lille trækasse? Det var spørgsmålet i hendes tanker.
For en mistet bror, for en mistet fætter, en mistet mand...
Mens de andre fælder tårer for det,
fældede Velonie tårer, fordi på trods af gentagne forsøg,
vågnede hendes far ikke for at lege med hende.
Far? Far!
Mor, de tog far, ikke? Hvornår kommer de tilbage med ham?
Velonies mor, der var fortabt i tanker,
blev bragt tilbage af hendes spørgsmål.
Hun så følelsesløst på hende og havde intet svar.
Uvidende om det naturlige bånd mellem datter og far
og uvidende om, at hendes mor aldrig kunne tage den rolle,
søgte Velonie trøst i sin mors skød.
Sikken tragedie, barn!
Min fætter kradser af og efterlader jer to alene.
Se? Du er så ung og smuk. June har lige ringet og sagt det.
Jeg fik én brandy og græd hele aftenen.
Må hans sjæl hvile i fred.
Da jeg var lokomotivfører i Kollam,
plejede din mand, min fætter, altid at besøge mig.
Hvor vi morede os!
Vi gik i en butik, hvor ejeren, den skid, solgte os arrack.
En lille drink. Den hed "Baby. "
Vi åbnede pakken, stillede glasset på jorden,
drak og slikkede på drueagurkerne.
Det var det. Så gik vi. Vi var så fulde.
Vi gav folk på vejen langemand!
Det var de gode, gamle anglo-indiske dage!
Hvad vil du så gøre alene med barnet?
Sælg det pokkers hus, og kom med mig til Eraniel.
Der har min chef et palæ.
En lille skid. Plørefuld, endnu en drukmås!
Han drikker altid! Om aftenen ligger han fuld under et træ!
Hans tøj falder nærmest af.
Halv mast, han viser det hele!
Han udlejer palæet. Så kom derop.
Du godeste!
Jeg vækkede barnet. Din onkel larmer!
Jeg er din fars fætter, onkel Anton. Kom her. Nu ikke genert!
Kom, sæt dig ned!
Gud, hvor er du smuk!
Hendes fars død. Hendes mors nye ansvar.
Onkel Antons ankomst. Et nyt sted at bo.
Alt dette gjorde Velonies barndom hård.
-Hvor er mor? -Mor underskriver papirer.
Hun har arbejde. Du kan godt lide stærk mad, ikke?
Se? Jeg har ris. Jeg har chutney-rejer!
Det er ligesom chutney!
Spis nogle!
På trods af at vokse op under sin mors blik,
kendte Velonie aldrig sin mors kærlighed.
Som kompensation
tog hun gerne al den opmærksomhed, onkel Anton gav hende.
Velonie, pige! Humlebi! Vågn op!
-Hvor er mor? -I det gamle hus.
-Hun skal arbejde. -Men jeg vil med!
Det er tidligt. Græd ikke. Vågn op, og børst tænder.
Tag dit bad, så leger onkel med dig. Vi morer os, ikke?
Kom så, op med dig!
Uden at kende forskel på at lege og blive leget med
tænkte Velonie: "I det mindste er onkel Anton der
"til at give mig kærlighed. "
Hun havde intet imod de lege, han legede med hende.
Humlebi!
Det er legetid. Kom her!
-Skal jeg lære dig en bagesang? -Jeg elsker bagesange!
Klappe kage, bagermand
Bag mig en kage, så hurtigt du kan
Stil den i ovnen til baby og mig
Til baby og mig
-Anton! Din slyngel! -Mor, ved du, hvad vi leger?
Stå der, du kommer ikke ind!
-Dit beskidte dyr! -Jeg er ked af det! Tilgiv mig!
Hvordan kunne du gøre det mod et barn?
-Gå din vej! -Undskyld!
Hun er bare et uskyldigt barn!
-Ud med dig! -Jeg beder dig! Undskyld!
Jeg beder dig! Undskyld!
Du bliver her! Du går ikke ind til onkel igen, forstået?
Velonie følte slaget på sin kind i et par dage.
Men manglen for forklaring satte sig dybt i hendes sind.
Hun delte aldrig noget med sin mor igen.
Hvis du forlader stolen, falder der brænde ned. Forstået?
Men jeg vil lege!
Ikke flere lege! Du bliver her, til jeg har fri!
Men hvorfor må jeg ikke gå ind til onkel Anton?
Er du ved at være et djævlebarn?
Er det, hvad du vil være? Et djævlebarn?
Guldnøgler til de store værelser. Sølvnøgler til de små. Forstået?
-Ja, frue. -Kom.
Onkel?
Velonie!
Efter hendes far...
blev hendes livs anden store sorg onkel Antons død.
Selvom hun ikke helt forstod dødens natur,
vidste hun godt, at onkel Anton ikke kom tilbage.
Hendes hjerte sagde hende,
at det var fordi, hun ikke måtte lege med ham for sin mor.
Derefter voksede skellet mellem mor og datter.
Og dagene gik.
Vivek?
Hr. !
Vivek... Din sigtelse er ulydighed.
Politiinspektøren er afdelingsleder.
Han er ansvarlig for lov og orden i distriktet.
Hvad er din forklaring?
Jeg gjorde alt efter loven, hr.
Vivek, det er okay. Jeg gennemgik alt.
Jeg ved godt, at inspektøren gør det af personlige grunde.
Selvom jeg renser dig,
vil han straffe dig med at holde dig mindst fire års løntrin tilbage.
Accepterer du ikke det, udgiver han en notits og sigter dig igen.
Hvad siger du?
Vil du acceptere straffen eller konsekvensen?
Hvorfor accepterede du straffen? Du skulle have kæmpet.
Hvorfor? Jeg kan ikke bare sidde hjemme.
Jeg må blive her, hvis jeg skal afslutte sagen.
Kun fire års løntrin? Det er ligegyldigt.
Du er modig!
Stop bilen!
Bak! Fortsæt! Ja, stop! Kan du se det store hus?
Køretøjet tilhører beboeren.
Det er stadig registreret i hans navn og ikke køberens.
Lad os se, hvem køberen er.
-Det er ikke så enkelt. -Hvorfor?
Huset hører til en dommer fra retten i Thuckalay.
Vent her.
Hvor skal du hen? Vi får ballade! Hr. !
Han hviler ikke, før han gør en ende på mig. Hvad er der sket?
-Jeg har detaljerne. -Fra dommeren?
Hans husholderske.
Hej, knægt. Er der en Bose her?
Hr. Bose!
Hvad er der?
-Har du solgt dommeren i Thuckalays SUV? -Ja.
Hvem købte den?
-Hvem spørger? -Kan du ikke regne det ud?
Kanyakumari politi.
Det er flere år siden, den blev solgt.
Jeg kan ikke huske, hvem der købte den.
Okay. Den er ikke blevet omregistreret.
Køretøjet er beslaglagt i Ernakulam.
Hvis du ikke ved, hvem køberen er, må vi afhøre dommeren.
-Jeg informerer dommeren. -Hr. !
-Hvis jeg kan få et nummer... -Til hvad?
Jeg tjekker mine optegnelser derhjemme, og så ringer jeg.
Du tjekker og ringer?
Skriv det ned.
-Han ringer helt sikkert. -Selvfølgelig. Du havde ham på krogen!
Da han trådte ind i logiets reception, var klokken 14.
Omstændighederne syntes at være i hans favør,
eftersom logiet var tomt.
Har I et værelse?
Registrer dig venligst. Stort eller lille værelse?
Må jeg se værelset først?
Dette er et stort rum.
Hvad laver du?
Hjælp! Lad mig gå!
Se lige det her.
Jeg har brug for... Din hjælp.
Sig ikke til nogen, at jeg er her.
Jeg er væk i morgen tidlig. Okay?
Jeg har ikke fortalt nogen om dig.
Mor er her ikke lige nu. Så det er okay.
Men hun kommer tilbage i morgen.
Jeg er væk, før hun kommer.
Hvem er du?
Hvordan skete det her for dig?
Var det dig?
Hvorfor hjalp du mig?
Besvar mit spørgsmål først.
Det er bedre, hvis du ikke ved det.
Hvis du besvarer mit spørgsmål, svarer jeg på dit.
Hvis jeg fortæller dig, hvem jeg er...
...så er jeg nødt til at slå dig ihjel. Så lad være med at spørge.
Fint. Fortæl mig det.
Så... Vil du slå mig ihjel nu?
Nej.
Nu kan du besvare mit spørgsmål.
Undskyld. Jeg har mad til dig. Her, spis.
Hey! Lad være...
Velonie, hvem boede på værelse 12? Der er ingen oplysninger i registret.
Jeg gik derop. Han gav mig penge og gik.
-Er han væk? -Ja.
Flyt dig!
Der var ikke én time, der gik godt i dag.
-Matematik var en katastrofe! -Hvorfor? Var læreren ikke god?
Jo, men jeg forstår intet.
-Eksaminerne nærmer sig. -Jeg består nok ikke.
Jeg skal bestå.
-Tager du privattimer? -Nej. Dig?
Nej.
Frk. Chitralekha, læreren, er meget blød. Sikken karakter.
Jeg tager privattimer hos hende. Hun bor tæt på os.
Vil du også med? Hvad er der, Velo?
Bussen er her. Kom.
Hey! Kom nu.
Jeg efterlod dig mit nummer. Så du det?
-Ja. -Hvorfor ringede du ikke?
Jeg tænkte, at du selv ville komme, hvis jeg ikke gjorde det.
-Du skal ikke kigge der! -Hvorfor?
Det er bedre, hvis du lader være.
Og hvad jeg fortalte dig om mig selv forleden...
...sig det ikke til nogen. Forstået?
Hvorfor hjalp du mig?
Skal du virkelig vide det?
Ja.
-Og hvis jeg ikke siger det? -Så bliver jeg ved med at spørge.
Så spørg! Du gør mig intet, før jeg svarer.
Vil du med hjem til mig?
Nej, så ved jeg godt, hvad du gør.
Det er sent. Jeg må hellere gå.
Nej! Gå ikke. Bliv.
Jeg må afsted!
Kærligheden melder ikke sin ankomst.
Det er blind for karakter. Blind for farve. Blind for tid.
Når den rammer, kan selv en morder virke from.
Selv et udskud fremstår som en elsker.
Velonie havde sommerfugle i maven.
Hendes sort/hvide verden blev farverig.
Hun, der var fremmed for lykke,
sprang næsten straks til ekstase.
Men hendes glæde var kortvarig.
Er det, hvad du har lavet?
Din forbandede luder!
Kunne du ikke forblive jomfru, indtil jeg fandt en god dreng?
-Mor! -Din forbandede luder! Sælger dig selv!
-Det er ikke, hvad du tror, mor! -Du skal ikke lyve!
Jeg vidste, du ville ende sådan! Ren ondskab!
Du går ikke ud igen! Du forlader ikke huset!
Ikke mere skole til dig!
Lyt til mig, mor!
Åbn døren, mor!
Mor!
Det er ikke, hvad du tror, mor!
Kapitel seks.
Den aften havde Velonies seng ikke fornøjelsen af hendes selskab.
Ved daggry blev fans,
der ventede på hendes gunst,
slemt skuffet.
Uvidende om hendes forsvinden kom hendes mor, frk. Angel,
som altid ind på hendes værelse med te.
Velo? Velonie!
Er du deroppe, barn? Du får ballade!
Velo? Velonie? Velonie!
Jeg vil aldrig hjem. Jeg vil kun være sammen med dig.
-Pigens navn? -Velonie.
-Alder? -Sytten. Hun fylder snart 18.
Er hun studerende?
Ja.
Er det din far?
Ja.
-Hvad laver du? -Østers.
-Hvad er det? -Kom. Så får du at se.
Kan du lave mad?
Jeg kan bage lidt. Ikke andet.
Så det er altid mig, der skal lave mad?
Østers! Et afrodisiakum.
-Smager det? -Fantastisk.
-Spis det og se, hvad der sker. -Hvad vil der ske?
Det vil tænde os.
Ved du, hvorfor jeg hjalp dig?
Hvorfor?
Da du kom tæt på mig og skubbede mig ind mod væggen...
Og holdt mig for munden...
Din lugt vækkede nogle gode barndomsminder.
Jeg huskede det hele.
Den samme lykke... Jeg føler den kun med dig.
Tag den af.
Kom her.
Hvem leder du efter?
Han rejste tidligt i morges.
-Hvorhen? -Det ved jeg ikke. Han siger det aldrig.
-Hvornår kommer han tilbage? -Det ved jeg heller ikke.
Hvem er du?
Jeg er hans pondati.
Hans kone.
Kone?
Ja. Vidste du det ikke?
Jeg troede, du vidste det.
Du skal ikke græde.
Jeg kan lave noget kaffe til dig. Vil du have noget?
Har du en telefon?
Lad mig være! Jeg kan tage dem med hjem, jeg vil.
Jeg er ligeglad! Og i dit tilfælde kom du frivilligt med!
Det var nyt og anderledes, så jeg sagde ikke noget.
Bliv, hvis du vil. Ellers så smut!
Du nød det i min seng i aftes. Hvorfor græder du, som om jeg løj?
Du er et uhyre!
Lad være med at græde. Har du penge til at komme hjem?
Jeg kan følge dig til bussen.
-Hvad hedder du? -Anusuya.
Tak.
Velonie, jeg har talt med den dreng. Du fortjener ham ikke.
Men selv efter at have hørt alt vil han stadig giftes med dig!
Forstår du, Velonie? Jeg vil ikke høre din mening.
Du skal giftes med Vignesh, punktum!
"Velonie, glem fortiden.
"Start forfra. Det hele skal nok gå. "
Havde hendes mor brugt en blidere tilgang, måske trængte hun igennem.
Men mor og datter havde ikke den slags forhold.
Hun troede, at nøglen til hendes lykke lå hos den mand, hun fortabte sig i.
Hun tiggede ham om at ændre sig og acceptere hende.
Hun græd og håbede.
Da han ikke rokkede sig,
Hvis du ikke er enig,
skriver jeg et brev om dig og begår selvmord!
Så! Gør nu ikke noget dumt! Hvad er det, du vil have?
Er du bange for, at jeg kan afsløre dig?
Slet ikke.
Du skal bare ikke gøre noget tåbeligt.
Hvad kan jeg gøre?
Tag væk med mig. Gift dig med mig.
Okay. Jeg kommer forbi i morgen.
Med den følelse, at hendes liv var, som hun ønskede,
trådte Velonie ud af sit hjem.
"Græsset vokser på hendes grav nu. "
VELONIES HISTORIE OPLÆSNING - KI SEBASTIAN
Goddag. Jeg har drevet en Facebook-side om Velonie i over et år nu,
og hun er ikke den pige, der bliver skildret i medierne.
Vi kæmper mod karaktermordet på en afdød pige.
Din nye bog er en stor hjælp for os.
Men hvordan kan du bevise ægtheden af din bog?
For cirka et år siden,
stak jeg af hjemmefra.
Fordi...
Jeg er kilden. Jeg talte meget med Velonie.
Jeg hørte om manden i hendes liv fra hende.
Hvis det er løgn, så find ham og bring ham til mig.
Lad ham benægte det.
Jeg er stor fan af dit arbejde.
Det glæder mig.
Det overrasker og glæder mig, at folk i din alder læser mine bøger.
Jeg har et spørgsmål.
Du afslørede ikke navnet på Velonies elsker i bogen.
-Hvorfor ikke? -Tja...
Jeg prøvede at holde mig til sandheden i bogen.
Og jeg kendte ikke mandens navn. Derfor nævnte jeg det ikke.
Hvis din intention var at afsløre sandheden om Velonie,
kunne du så ikke have hjulpet politiet med at opklare sagen?
Jeg er forfatter. At skrive er mit medie. Jeg har formidlet mine tanker på skrift.
Jeg har forsøgt at hjælpe sagen sådan. Det skrev jeg tydeligt i forordet.
Hvorfor gennemgå al det mas?
Du kunne have sagt det, da vi mødtes for to måneder siden.
Svar mig.
Hr. Vivek. Underinspektør. Han efterforsker Velonies mord.
I har måske set hans navn i aviserne.
Mange tak.
Jeg er glad for, at du kom til oplæsningen. Uventet.
Lad os ikke diskutere det her. Vi taler privat.
Da vi talte privat, havde du intet at sige.
Nu er vi i åbent forum. Du kan svare foran alle.
Er den mystiske mand, du nævner i din roman...
...ægte eller fiktiv?
Er han ægte, så giv mig hans identitet!
Hvis han er fiktiv, så indrøm det foran alle.
Har han ikke sagt, det er sandt?
Han sagde det til jer. Sig det til mig.
Jeg vidste det.
Dine sidste tre romaner solgte ikke godt.
Du tænkte: "Hvad så nu? Velonie. "
Den ville få en masse omtale og sælge godt. Så du påtog dig det.
Så du lavede en historie om Velonie.
Havde det været en anden, ville jeg være ligeglad.
Efter at hævde at have et faderligt bånd med hende, hvordan kunne du så?
Hr. Vivek! Jeg ydmygede hende ikke, som andre gjorde i "pligtens" navn!
Jeg forsøgte at redde hendes ry med min fantasi.
Så det er fantasi?
Nå, men at læse romanen besvarede et spørgsmål.
Jeg har ikke opklaret sagen endnu. Jeg arbejder stadig.
Vi ses.
Det var ikke hensigten at sætte dig i forlegenhed offentligt.
Det skete bare.
Tilgiv mig. Jeg beklager.
Hr. ? Er det sandt?
Hr. ?
Se, hvad der skete, hr.
Er det sandt, hr. ?
Fortæl os det, hr. !
Tekster af: Anders Langhoff
Kreativ supervisor Lotte Udsen