‫אדוני?‬
‫- כן? - גברתי כאן. ‬
‫אני הולכת לכנסייה. באתי להודיע לך. ‬
‫בסדר. ‬
‫יש סיבה חשובה נוספת לביקור שלי. ‬
‫אני צריך את רשותך. ‬
‫רשות למה?‬
‫אני רוצה לכתוב ספר על ולוני. ‬
‫העיתונים והתקשורת מייצגים אותה בצורה לא נכונה. ‬
‫הם לא יודעים מה קרה בחייה או מי הרג אותה. ‬
‫אתה יודע מי הרג אותה?‬
‫השמועה‬
‫אנאנדהי... ‬
‫אני יודע שאת יודעת על מה חשבתי. ‬
‫אנא סלחי לי. היו לי הסיבות שלי. ‬
‫אבל הן לא הסיבות שאת חושבת. ‬
‫אני נשבע באפוצ'י. בבקשה, תאמיני לי. ‬
‫אפילו עכשיו, אני יוצא בגלל המקרה של הבחורה. ‬
‫כשוטר, לקחתי את התיק הזה. אלכס גם מת במהלך המקרה הזה. ‬
‫בשלב זה, אם את לא מוכנה לדבר איתי... ‬
‫משטרה‬
‫אדוני, מעולם לא דמיינתי שזה יקרה. ‬
‫אני עדיין עם לב כבד בגלל זה. ‬
‫- אתה יכול לעשות לי טובה? - בהחלט, אדוני!‬
‫אתה מזהה את הבחורה הזאת?‬
‫לא. ‬
‫היא לא נאנסה ונרצחה בשטח שלך?‬
‫לא, אדוני. ‬
‫אימא שלך הודתה בכל מה שקרה באותו יום. ‬
‫כל זה לא היה נכון?‬
‫זה נכון, אדוני. אבל זו לא הייתה הבחורה הזאת. ‬
‫אז מי זאת הייתה?‬
‫בחורה שלא תחסר לאף אחד. ‬
‫אפשר לקבל קצת מים, בבקשה?‬
‫סאני, תן לה קצת מים. ‬
‫היא הייתה שם בגלל עוני. ‬
‫היא הייתה זו שמתה. לא זאת. ‬
‫אחרי פציעת הראש שלה, אימא שלי התחילה להתבלבל. ‬
‫לפעמים היא קראה לי, "סנג'יב", והיא הייתה קוראת לסנטוש, "סאני". ‬
‫- היא התבלבלה בין אנשים. - מי היה האיש הזה?‬
‫הוא רק אמר לנו את שמו. ‬
‫אני רק יודע את שמו, אדוני. ‬
‫אני יודע ששמו היה ואלאן. ‬
‫ואלאן. שמו היה ואלאן. ‬
‫ואלאן. ‬
‫היה רכב, נכון?‬
‫כן. מהינדרה גדול. רכב שטח. ‬
‫אני חושב שמספר לוחית הרישוי היה... "טי-אן-74 אס 9291". ‬
‫הודעותיו של ד"ר פאולראג' תואמות לטענות שלהם על אימם. ‬
‫אבל איך שמלתה של ולוני הגיעה לאוטאפראי?‬
‫שם ומספר לוחית רישוי. אני אמשיך מכאן. ‬
‫תודה, ארג'ונאן. ‬
‫ראמר, אדוני. ‬
‫- קיבלת את מספר לוחית הרישוי? - כן, אדוני. ‬
‫אתה יכול לבדוק אותו ולעדכן אותי בפרטים?‬
‫בסדר, אדוני. ‬
‫הספר החדש של ק' סבסטיאן רומן בלשי - האגדה של ולוני‬
‫האגדה של ולוני‬
‫כדי להבדיל בין ולוני האמיתית, ‬
‫לזו שמתוארת על ידי התקשורת והמשטרה. ‬
‫כדי להסיר את המסכה של המפלצת שלקח את חייה‬
‫ולחשוף אותו לעולם. הרומן הזה יהיה הכלי לכך. ‬
‫פרק ראשון. ‬
‫ולוני הייתה אז בת שש. ‬
‫כשהיא עמדה ליד ארון המתים של אביה וניסתה להעיר אותו. ‬
‫תתעורר, אבא. אנחנו נשחק!‬
‫לידה ומוות. חיים וכאב. צער ודמעות. ‬
‫תקופת הילדות לא מכירה דבר מזה. ‬
‫למה אביה, שאפה איתה לחם במטבח, ‬
‫ישן בקופסת העץ הקטנה הזו? זו הייתה השאלה שעלתה בראשה. ‬
‫לזכר אח אבוד, לזכר בן דוד אבוד, לזכר בעל אבוד... ‬
‫בעוד האחרים הזילו על כך דמעות, ‬
‫ולוני בכתה כי למרות ניסיונותיה החוזרים ונשנים, ‬
‫אביה לא התעורר לשחק איתה. ‬
‫אבא? אבא. אבאל'ה?‬
‫אימא, הם לקחו את אבא, לא? מתי הם יחזירו אותו?‬
‫אימה של ולוני, שהייתה שקועה במחשבות, ‬
‫חזרה למציאות בעקבות השאלה שלה. ‬
‫היא הביטה בה בקהות ולא הייתה לה תשובה. ‬
‫מתוך בורות ביחס לקשר הטבעי בין בת לאביה, ‬
‫ובלי מודעות לכך שאימה לעולם לא תוכל למלא את התפקיד הזה, ‬
‫ולוני חיפשה נחמה בחיק אימה. ‬
‫כזו טרגדיה ארורה, ילדה!‬
‫בן דודי מתפגר ומשאיר את שתיכן לבד. ‬
‫רואה? את כל כך יפה וצעירה. ג'ון התקשרה וסיפרה לי את החדשות. ‬
‫שתיתי כוס ברנדי ובכיתי כל הלילה. ‬
‫שינוח על משכבו בשלום. ‬
‫את יודעת, כשהייתי נהג רכבת בקולאם, ‬
‫האיש שלך, בן דודי, נהג לבוא לראות אותי כל הזמן. ‬
‫איזה כיף היה לנו!‬
‫היינו הולכים לחנות שבה הבעלים, הברנש הזה, היה מוכר לנו ערק. ‬
‫יתד קטנה. קראו לה "תינוק", בתי. ‬
‫היינו פותחים את החבילה, מניחים את הכוס על הקרקע, ‬
‫שותים כמה משקאות, מלקקים חמוצים והכול. ‬
‫זה הכול. היינו הולכים. צמודים זה לזה. מתנדנדים על הכביש. ‬
‫עושים אצבע משולשת לאנשים בכביש. ‬
‫אלה היו הימים האנגלו-הודים הישנים והטובים!‬
‫אז מה תעשי כאן לבד עם הילדה הזו?‬
‫תמכרי את הבית הארור הזה ותבואי איתי לארניאל. ‬
‫לבוס שלי יש שם איזו אחוזה. ‬
‫הוא ממזר קטן. ממזר מבוזבז. עוד שיכור אחד. ‬
‫הוא שותה כל הזמן. בערבים הוא שיכור מתחת לעץ!‬
‫הבגדים שלו בקושי מכסים אותו. ‬
‫כמו דגל בחצי התורן, הוא רק חצי לבוש. ‬
‫הוא מציע את האחוזה לשכירות. אז בואי לשם. ‬
‫אלוהים ישמור!‬
‫הערתי את הילדה. הדוד הזה הוא בחור רועש, מתוקה. ‬
‫אני בן דוד של אבא שלך. דוד אנטון. בואי הנה. אל תהיי ביישנית. בואי הנה. ‬
‫בואי, שבי. ‬
‫אלוהים אדירים. את כל כך יפה!‬
‫המוות של אביה. האחריות החדשה של אימה. ‬
‫הגעתו של הדוד אנטון. מקום חדש לגור בו. ‬
‫כל הדברים הללו הקשו על ילדותה של ולוני. ‬
‫- איפה אימא? - אימא הלכה לחתום על כמה מסמכים. ‬
‫יש לה עבודה. את אוהבת אוכל חריף, נכון?‬
‫רואה? הבאתי קצת אורז, קצת צ'אטני שרימפס. ‬
‫זה בדיוק כמו צ'אטני!‬
‫בואי. תאכלי קצת. ‬
‫למרות שגדלה תחת עינה הבוחנת של אימה, ‬
‫ולוני מעולם לא הרגישה את אהבתה. ‬
‫כפיצוי, ‬
‫היא קיבלה בשמחה את כל תשומת הלב שהרעיף עליה דוד אנטון. ‬
‫ולוני, ילדה. דבורה קטנה. תתעוררי!‬
‫- איפה אימא? - אימא הלכה לבית הישן. ‬
‫- יש לה קצת עבודה. - אבל אני רוצה ללכת לבית הישן!‬
‫מוקדם בבוקר. אל תבכי, ילדה. תתעוררי, תצחצחי שיניים. ‬
‫תעשי אמבטיה. ואז הדוד ישחק איתך. נעשה המון כיף. בסדר?‬
‫קדימה. קומי!‬
‫בלי להכיר את ההבדל בין לשחק לבין להיות המשחק, ‬
‫ולוני חשבה, "לפחות יש את דוד אנטון, ‬
‫"שמרעיף עליי חיבה. "‬
‫ולא היה אכפת לה מהמשחקים שהוא שיחק איתה. ‬
‫דבורה קטנה!‬
‫זה הזמן לשחק! בואי הנה!‬
‫- ללמד אותך שיר אפייה? - אני אוהבת שיר אפייה. ‬
‫לטף עוגה, לטף עוגה, איש המאפייה‬
‫תאפה לי עוגה, קדימה, במהרה‬
‫תכניס אותה לתנור‬
‫בשביל התינוק ובשבילי‬
‫- אנטון! חתיכת נבלה! - אימא, את יודעת במה אנחנו משחקים?‬
‫תעמדי שם ואל תיכנסי!‬
‫- חיה מלוכלכת ומטונפת שכמותך! - אני מצטער! אנא סלחי לי!‬
‫איך יכולת לעשות את זה לילדה?‬
‫- תסתלק מכאן! - בבקשה!‬
‫היא רק ילדה תמימה!‬
‫- פשוט תסתלק מכאן! - אני מצטער. בבקשה!‬
‫בבקשה! אני מצטער!‬
‫תישארי פה! לא הולכים יותר לחדר של הדוד! הבנת?‬
‫ולוני חשה את כאב הסטירה במשך כמה ימים. ‬
‫עם זאת, היעדר ההסבר לסטירה החדיר מחשבה עמוק במוחה. ‬
‫לעולם לא לחלוק שוב שום דבר עם אימה. ‬
‫אם תקומי מהכיסא הזה, תחטפי ממני! הבנת?‬
‫אבל אני רוצה לשחק!‬
‫אין עוד משחקים! תישארי כאן עד שאסיים לעבוד!‬
‫אבל למה אני לא יכולה ללכת לחדר של הדוד אנטון?‬
‫את גדלה להיות בתו של השטן?‬
‫זה מה שאת רוצה להיות? בתו של שטן?‬
‫מפתחות הזהב מיועדים לחדרים הגדולים. מפתחות הכסף לחדרים קטנים. הבנת?‬
‫- כן, גברתי. - בוא. ‬
‫דוד?‬
‫ולוני!‬
‫לאחר מות אביה, ‬
‫האובדן הגדול השני שחוותה ולוני בחייה היה מותו של הדוד אנטון. ‬
‫למרות שהיא לא הבינה לחלוטין את מהות המוות, ‬
‫היא ידעה היטב שדוד אנטון לא יחזור. ‬
‫הלב הרך שלה אמר לה, ‬
‫שזה שאימה לא הרשתה לה לשחק איתו, היה הסיבה לכך. ‬
‫וכך, האם והבת התרחקו זו מזו יותר. ‬
‫והימים חלפו. ‬
‫ויווק, אדוני?‬
‫המפקד!‬
‫ויווק... התלונה בתזכיר היא סרבנות. ‬
‫הניצב הוא ראש המחלקה. ‬
‫באופן עקיף, הוא אחראי לכל סוגיית חוק וסדר במחוז. ‬
‫מה ההסבר שלך?‬
‫אדוני, עשיתי הכול על פי החוק. ‬
‫ויווק, זה בסדר. עברתי על הכול. ‬
‫אני יודע היטב שהניצב עושה את זה מסיבות אישיות. ‬
‫גם אם אני אכתוב שהדוח נקי, ‬
‫הוא יעניש אותך בדחיית העלאת השכר שלך בארבע שנים לפחות. ‬
‫אם לא תסכים, הוא יפרסם הודעה בעיתון, ויגיש תזכיר תלונה חדש. ‬
‫מה אתה אומר?‬
‫תקבל את העונש, או שתתמודד עם ההשלכות?‬
‫למה קיבלת את העונש? היית צריך להילחם. ‬
‫בשביל מה? אני לא בעמדה שמאפשרת לי לשבת בחיבוק ידיים בבית. ‬
‫כדי לסיים את החקירה הזו, אני חייב להישאר במקום. ‬
‫רק ארבע שנים של העלאות שכר? לא סיפור. ‬
‫אתה אמיץ, אדוני. ‬
‫עצור את המכונית!‬
‫אחורה. עוד קצת. כן, תעצור. רואה את הבית הגדול שם?‬
‫הרכב שייך לדייר. ‬
‫הוא עדיין רשום על שמו ולא על שם הקונה. ‬
‫בוא נראה למי הם מכרו אותו. ‬
‫- אדוני! זה לא כל כך פשוט. - למה?‬
‫הבית שייך לשופט בית משפט השלום של תאקליי!‬
‫חכה כאן. תכף אחזור. ‬
‫לאן אתה הולך? זה יהיה חתיכת כאב ראש! אדוני!‬
‫הוא לא ינוח עד שיהרוג אותי. מה קרה, אדוני?‬
‫- קיבלתי את הפרטים. - מהשופט?‬
‫מסוכנת הבית שלו. ‬
‫היי, ילד. בוס נמצא?‬
‫מר בוס!‬
‫מה יש?‬
‫- מכרת את הרכב של שופט השלום של תאקליי? - כן. ‬
‫מי קנה אותו?‬
‫- מי שואל? - אתה לא מצליח להבין לבד?‬
‫משטרת קניאקומארי. ‬
‫אדוני, עברו כמה שנים מאז שהוא נמכר. ‬
‫אני לא זוכר מי קנה אותו. ‬
‫בסדר. עדיין לא ביצעו את העברת הבעלות. ‬
‫הרכב הוחרם בארנקולם. ‬
‫אם אתה לא יודע מי הבעלים, אנחנו חייבים לחקור את שופט השלום. ‬
‫- אנחנו נודיע לו. - אדוני!‬
‫- אם אוכל לקבל את המספר שלך... - בשביל מה?‬
‫אני אבדוק את הרשומות שלי בבית ואתקשר אליך. ‬
‫אתה תבדוק ותתקשר?‬
‫תרשום. ‬
‫- הוא בטוח יתקשר עם פרטים. - כמובן. החזקת אותו בביצים!‬
‫כשהגיע לדלפק הקבלה של האכסניה, השעה הייתה 14:00. ‬
‫נראה היה שהנסיבות לטובתו‬
‫כי האכסניה הייתה נטושה. ‬
‫דלפק קבלה‬
‫אני יכול לקבל חדר?‬
‫מלא את הפרטים, בבקשה. חדר קטן או גדול?‬
‫אני יכול להסתכל על החדר ולהחליט?‬
‫זה חדר גדול. ‬
‫מה אתה עושה?‬
‫הצילו! הצילו! תעזוב אותי!‬
‫הנה... תראי את זה. ‬
‫אני צריך את העזרה שלך. ‬
‫אל תספרי לאף אחד שאני כאן. ‬
‫אני איעלם עד הבוקר. בסדר?‬
‫לא סיפרתי עליך לאף אחד. ‬
‫אימא לא כאן כרגע. אז זה בסדר... ‬
‫אבל היא תחזור מחר. ‬
‫אני לא אהיה כאן כשהיא תגיע. ‬
‫מי אתה?‬
‫איך זה קרה לך?‬
‫את עשית את זה?‬
‫למה עזרת לי?‬
‫תענה על השאלה שלי קודם. ‬
‫עדיף שלא תדעי. ‬
‫אם תענה על השאלה שלי, אענה על שלך. ‬
‫אם אני אגיד לך מי אני... ‬
‫אני אצטרך להרוג אותך. אז, אל תשאלי. ‬
‫זה בסדר. תגיד לי. ‬
‫אז... אתה הולך להרוג אותי עכשיו?‬
‫לא. ‬
‫עכשיו, את תעני על השאלה שלי. ‬
‫סליחה, אבל לא. הבאתי לך אוכל. הנה, תאכל את זה. ‬
‫היי! אל... ‬
‫ולוני, מי היה בחדר 12? אין מידע ברשומות. ‬
‫הלכתי לחדר. הוא נתן לי כסף והלך. ‬
‫- הוא הלך? - כן. ‬
‫זוז!‬
‫אפילו שיעור אחד לא הלך טוב היום. ‬
‫- מתמטיקה הייתה אסון. - למה? היא לא מלמדת טוב?‬
‫היא כן, אבל אני לא מבינה כלום. ‬
‫- המבחנים מתקרבים. - בטח בכלל לא אעבור. ‬
‫אני חייבת לעבור. ‬
‫- את הולכת לתגבורים? - לא, את?‬
‫גם לא. ‬
‫גברת צ'יטרלקה, המורה, מאוד רכה. חתיכת אופי. ‬
‫אני אלך לשיעורים פרטיים אצלה. היא גרה קרוב אלינו. ‬
‫רוצה לבוא גם? מה קרה, ולו?‬
‫האוטובוס כאן. בואי. ‬
‫היי! קדימה!‬
‫השארתי לך את המספר שלי. ראית?‬
‫- ראיתי. - למה לא התקשרת?‬
‫הנחתי שתופיע בעצמך אם לא אתקשר. זו הסיבה. ‬
‫- אל תסתכלי לאחור! - למה?‬
‫עדיף שלא תסתכלי. ‬
‫וגם, מה שסיפרתי לך על עצמי לפני כמה ימים, ‬
‫אל תספרי לאף אחד אחר. הבנת?‬
‫למה עזרת לי?‬
‫אתה באמת צריך לדעת?‬
‫כן. ‬
‫- ואם לא אספר לך? - אני אמשיך לשאול עד שתספרי. ‬
‫אז תמשיך לשאול. אתה לא תפגע בי עד שאענה לך. ‬
‫רוצה ללכת אליי?‬
‫לא. אני יודעת מה תעשה אם נלך לשם. ‬
‫נהיה מאוחר. כדאי שאלך. ‬
‫לא! אל תלכי. תישארי. ‬
‫אני חייבת ללכת. ‬
‫אהבה אינה מודיעה על הגעתה. ‬
‫היא עיוורת לאופי. עיוורת לצבע. עיוורת לזמן. ‬
‫כשהיא מכה, אפילו רוצח עלול להיראות מוסרי. ‬
‫אפילו זנאי נראה כמאהב. ‬
‫לוולוני היו פרפרים בבטן. ‬
‫עולמה השחור-לבן הפך צבעוני. ‬
‫היא, שאושר היה זר לה, ‬
‫קפצה כמעט מיד באקסטזה. ‬
‫אבל השמחה שלה הייתה קצרת מועד. ‬
‫זה מה שהיית עסוקה בו?‬
‫חתיכת פרוצה!‬
‫לא יכולת לשמור על הבתולים שלך עד שאמצא לך בחור נחמד?‬
‫- אימא! - חתיכת פרוצה ארורה! מזנה את עצמך!‬
‫- לא, זה לא מה שאת חושבת, אימא! - אל תשקרי לי, לעזאזל!‬
‫את... ידעתי שתגדלי ככה! רוע טהור!‬
‫את לא יוצאת יותר! את לא יוצאת מהבית הזה!‬
‫אין יותר בית ספר!‬
‫תקשיבי לי, אימא!‬
‫תפתחי את הדלת, אימא!‬
‫אימא!‬
‫זה לא מה שאת חושבת, אימא!‬
‫פרק שש. ‬
‫באותו לילה לא היה למיטתה של ולוני העונג שבחברתה. ‬
‫עם שחר, מחזריה, ‬
‫שחיכו שתכבד אותם בנוכחותה, ‬
‫נותרו מאוכזבים מאוד. ‬
‫אימה, גב' אנג'ל, שלא הייתה מודעת להיעלמותה, ‬
‫נכנסה לחדרה עם תה, כרגיל. ‬
‫ולו? ולוני!‬
‫את למעלה, ילדה? את הולכת לחטוף ממני!‬
‫ולו? ולוני? ולוני!‬
‫אני לא רוצה לחזור הביתה. אני רוצה להיות איתך. ‬
‫- שמה של הבחורה? - ולוני. ‬
‫- גיל? - 17. עוד מעט 18. ‬
‫היא תלמידה?‬
‫כן. ‬
‫זה אבא שלך?‬
‫כן. ‬
‫- מה אתה מכין? - צדפה מוקפצת. ‬
‫- מה זה? - שבי ותסתכלי. את תראי. ‬
‫את יודעת לבשל?‬
‫אני יודעת לאפות קצת. זה הכול. ‬
‫אז אני תמיד אהיה זה שמבשל?‬
‫צדפה מוקפצת, אפרודיזיאק. ‬
‫- איך זה? - מדהים!‬
‫- תאכלי את זה ותראי מה יקרה. - מה יקרה?‬
‫זה ידליק אותנו. ‬
‫אתה יודע למה עזרתי לך?‬
‫למה?‬
‫כשהתקרבת אליי, הצמדת אותי לקיר... ‬
‫וכיסית את הפה שלי... ‬
‫הריח שלך הזכיר לי כמה זיכרונות ילדות מאושרים. ‬
‫נזכרתי בכול. ‬
‫את האושר הזה... הרגשתי רק איתך. ‬
‫תורידי את זה. ‬
‫בואי. ‬
‫את מי את מחפשת?‬
‫הוא יצא מוקדם בבוקר. ‬
‫- לאן הוא הלך? - אני לא יודעת. הוא אף פעם לא אומר. ‬
‫- מתי הוא יחזור? - גם את זה אני לא יודעת. ‬
‫מי את?‬
‫אני ה"פונדאטי" שלו. ‬
‫אשתו. ‬
‫אשתו?‬
‫כן. לא ידעת?‬
‫חשבתי שאת יודעת. ‬
‫אל תבכי. ‬
‫אני יכולה להכין לך קפה. רוצה לשתות קצת?‬
‫יש לך טלפון?‬
‫תפסיקי להציק לי! אני יכול להביא הביתה את מי שאני רוצה. ‬
‫לא מעניין אותי. ובמקרה שלך, באת מרצונך!‬
‫זה היה חדש ושונה, אז לא אמרתי כלום. ‬
‫תישארי אם את רוצה. אם לא, לכי!‬
‫נהנית במיטה שלי אתמול בלילה. למה את בוכה כאילו בגדתי בך?‬
‫אתה מפלצת!‬
‫בבקשה, אל תבכי. יש לך כסף לחזור הביתה?‬
‫לקחת אותך לאוטובוס?‬
‫- איך קוראים לך? - אנושיה. ‬
‫תודה לך. ‬
‫ולוני, דיברתי עם הבחור הזה. את לא ראויה לו. ‬
‫אבל אפילו אחרי ששמע הכול הוא עדיין הסכים להתחתן איתך. ‬
‫את מבינה מה אני אומרת, ולוני? אני לא רוצה לשמוע את דעתך בנושא. ‬
‫את מתחתנת איתו! את מתחתנת עם ויגנש וזהו!‬
‫"ולוני, תשכחי מהעבר. ‬
‫"תתחילי את חייך מחדש. הכול יהיה בסדר. "‬
‫אילו אימה השתמשה בגישה עדינה יותר, ייתכן שהייתה מצליחה לחדור לליבה. ‬
‫אבל לאימא ולבת לא הייתה מערכת יחסים כזו. ‬
‫היא האמינה שהמפתח לאושר שלה היה אצל האיש שאיבדה עצמה עבורו. ‬
‫היא התחננה בפניו לשנות את דרכיו ולקבל אותה. ‬
‫היא בכתה וקיוותה. ‬
‫כשהוא לא התרכך, ‬
‫היא השתמשה בנשק היחיד שעמד לרשותה. ‬
‫אם לא תסכים, ‬
‫אני אכתוב עליך פתק ואתאבד!‬
‫אל תעשי שום דבר מטומטם! מה את רוצה ממני?‬
‫אתה מפחד שאולי לחשוף אותך?‬
‫מה פתאום. ‬
‫אני פשוט לא רוצה שתעשי משהו טיפשי. ‬
‫מה אני יכול לעשות?‬
‫קח אותי מכאן. תתחתן איתי. ‬
‫בסדר. אני אבוא מחר. ‬
‫בתחושה שחייה חזרו להיות כפי שרצתה שיהיו, ‬
‫ולוני יצאה מהבית שלה. ‬
‫דשא גדל עכשיו על קברה. ‬
‫הסיפור של ולוני הקראה - ק' סבסטיאן‬
‫שלום, אדוני. במשך יותר משנה, הפעלנו עמוד פייסבוק עבור ולוני. ‬
‫היא לא הנערה שמתארים בחדשות ובמדיה החברתית. ‬
‫אנחנו נלחמים ברצח האופי של הנערה המתה. ‬
‫הספר החדש שלך עוזר לנו מאוד. ‬
‫אבל איך אתה יכול להוכיח את אמיתות הספר?‬
‫בערך... לפני שנה‬
‫ברחתי מהבית. ‬
‫בגלל... ‬
‫אני המקור. דיברתי עם ולוני הרבה. ‬
‫שמעתי ממנה על כך שיש גבר כזה בחייה. ‬
‫אם זה שקר, בבקשה תמצאו אותו ותביאו אותו אליי. ‬
‫תנו לו להכחיש את זה. ‬
‫אדוני, אני מעריצה גדולה של הכתיבה שלך. ‬
‫אני מאוד שמח לשמוע את זה. ‬
‫אני מופתע ושמח לשמוע שאנשים בגילכם קוראים ספרים. ‬
‫יש לי שאלה, אדוני. ‬
‫לא חשפת את שמו של אהובה של ולוני בשום מקום בספר. ‬
‫- למה? - ובכן... ‬
‫כתבתי את הספר הזה בניסיון לא להתרחק מהאמת. ‬
‫ואני באמת לא יודע את שמו של האיש. לכן, לא הזכרתי אותו. ‬
‫אדוני, אם כוונתך הייתה לחשוף את האמת על ולוני, ‬
‫לא יכולת לספר את זה למשטרה ולעזור לפענח את התיק?‬
‫אני סופר. הכתיבה היא האמצעי שלי. העברתי את מחשבותיי בכתב. ‬
‫ניסיתי לעזור לתיק בדרך זו. הצהרתי זאת בבירור בהקדמה שלי. ‬
‫אדוני, למה לטרוח כל כך?‬
‫יכולת לספר לי את כל זה כשנפגשנו לפני חודשיים. ‬
‫תענה לי, אדוני. ‬
‫מר ויווק. מפקח משנה. הוא חוקר את הרצח של ולוני. ‬
‫אולי ראיתם את שמו בעיתונים. ‬
‫תודה רבה לך. ‬
‫אני שמח שבאת להקראת הספר שלי, באופן בלתי צפוי. ‬
‫בוא לא נדבר על זה כאן. נדבר בפרטיות. ‬
‫כשדיברנו בפרטיות, לא היה לך מה לומר. ‬
‫עכשיו, אנחנו מול פורום ציבורי. אתה יכול לענות מול כולם. ‬
‫האם האיש המסתורי שאתה מזכיר ברומן שלך... ‬
‫אמיתי או בדיוני?‬
‫אם הוא אמיתי, תגיד לי את זהותו. ‬
‫אם הוא בדיוני, תודה בזה מול כולם. ‬
‫הוא לא אמר כבר שזה אמיתי?‬
‫יופי, הוא אמר את זה לכולכם. עכשיו, בבקשה, תגיד לי, אדוני. ‬
‫ידעתי. ‬
‫שלושת הרומנים האחרונים שלך לא נמכרו טוב. ‬
‫תהית, "מה הלאה? ולוני. "‬
‫יהיה לזה פרסום נהדר וזה טוב לעסקים. אז לקחת את זה. ‬
‫אז המצאת סיפור על ולוני. ‬
‫אם זה היה מישהו אחר, לא היה לי אכפת. ‬
‫איך יכולת לעשות את זה אחרי שטענת שיש לך קשר אבהי איתה?‬
‫מר ויווק! לא השפלתי אותה כמו שאחרים עשו בשם "התפקיד"!‬
‫ניסיתי להציל את המוניטין שלה בעזרת הדמיון שלי. ‬
‫אז זה דמיון, אם כך?‬
‫בכל מקרה, קריאת הרומן ענתה על שאלה שחשבתי עליה. ‬
‫עדיין לא פענחתי את המקרה. אני עדיין עובד עליו. ‬
‫אנחנו נתראה. ‬
‫לא היה בכוונתי להביך אותך בפומבי. ‬
‫זה פשוט יצא ככה. ‬
‫אנא סלח לי. אני מצטער. ‬
‫על מה הוא מדבר, אדוני? מה שהוא אמר נכון, אדוני?‬
‫אדוני?‬
‫תראה מה קרה, אדוני. ‬
‫אדוני! מה שהוא אמר נכון?‬
‫תגיד לנו, אדוני!‬
‫תרגום כתוביות: לאה חסידי‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬