Sir?
-Ja? -Fruen er her.
Jeg skal i kirken. Jeg kom for å si fra.
Greit.
Det er en annen viktig grunn til besøket.
Jeg trenger tillatelse.
Tillatelse til hva?
Jeg vil skrive en bok om Velonie.
Aviser og media fremstiller henne feil.
De vet ikke hva som skjedde i livet hennes eller hvem som drepte henne.
Vet du hvem som drepte henne?
RUMOR
Anandhi...
Jeg vet at du vet hva jeg tenkte.
Vær så snill å tilgi meg. Jeg hadde mine grunner.
Men det er ikke de grunnene du tror.
Jeg sverger på Apuchi. Stol på meg.
Selv nå drar jeg ut på grunn av jentas sak.
Som politi tok jeg denne saken. Alex døde mens han jobbet med saken.
Nå, hvis ikke du vil snakke med meg...
POLITI
Jeg hadde aldri forestilt meg dette.
Hjertet mitt føles tungt.
-Kan du gjøre meg en tjeneste? -Absolutt, sir!
Kjenner du igjen jenta?
Nei.
Ble ikke hun voldtatt og drept på din eiendom?
Nei, sir.
Moren din tilsto alt som skjedde den dagen.
Var ikke det sant?
Jo, sir. Men det var ikke den jenta.
Hvilken jente var det?
En jente ingen ville savne.
Kan jeg få litt vann?
Sunny, gi henne litt vann.
Hun var der på grunn av fattigdom.
Det var hun som døde. Ikke denne jenta.
Etter hodeskaden ble moren min forvirret.
Noen ganger kalte hun meg Sanjeev, og hun kalte Santosh for Sunny.
-Hun blandet folk sammen. -Hvem var den mannen?
Han fortalte oss bare navnet sitt.
Jeg vet bare navnet hans, sir.
Jeg vet at han het Valan.
Valan. Han het Valan.
Valan.
Det var et kjøretøy, korrekt?
Ja. En stor Mahindra. En XUV.
Jeg tror registreringsnummeret var... "TN-74 S 9291. "
Dr. Paulrajs uttalelser stemmer overens med det de hevder om moren.
Men hvordan endte Velonies kjole opp i Ottapparai?
Et navn og et registreringsnummer. Jeg tar det herfra.
Takk, Arjunan.
Ramar, sir.
-Fikk du registreringsnummeret? -Ja, sir.
Kan du sjekke det og gi meg detaljene?
Greit, sir.
KI SEBASTIANS NYE BOK MYSTERIEROMAN - FABELEN OM VELONIE
FABELEN OM VELONIE
For å skille den ekte Velonie
fra den som blir fremstilt av media og politiet...
For å rive masken av monsteret som tok livet hennes...
Og eksponere ham for verden. Denne romanen er det verktøyet.
Kapittel en.
Velonie var seks år gammel da.
Da hun stod ved farens kiste og prøvde å vekke ham.
Våkne, pappa! Vi kan leke!
Fødsel og død. Liv og smerte. Sorg og tårer.
Barndommen vet ingenting av dette.
Hvorfor sover faren hennes, som bakte brød med henne på kjøkkenet,
i denne lille treboksen? Det var det hun tenkte på.
For en tapt bror, en tapt fetter, en tapt ektemann...
Mens de andre felte tårer for det,
gråt Velonie fordi, til tross for hennes gjentatte forsøk,
våknet ikke faren hennes for å leke med henne.
Pappa? Pappa?
Mamma, de tok pappa vekk, hva? Når tar de ham med tilbake?
Velonies mor, som var fortapt i tanker,
ble brakt tilbake av spørsmålet.
Hun så følelsesløst på henne og hadde ingen svar.
Uvitende om det naturlige båndet mellom en datter og hennes far,
og uvitende om at moren hennes aldri kunne fylle den rollen,
søkte Velonie trøst i morens fang.
Slik en tragedie, barn!
At fetteren min døde og etterlot dere to alene.
Så vakker og ung som du er! June ringte nettopp og fortalte meg det!
Jeg drakk en brandy og gråt hele kvelden.
Måtte hans sjel hvile i fred.
Du vet, da jeg var lokfører i Kollam,
pleide mannen din, fetteren min, å besøke meg hele tiden!
Vi pleide å ha det så gøy!
Vi dro til en butikk der eieren, den skurken, solgte oss en arrack.
En liten drink. Den ble kalt "Baby".
Vi åpnet pakken, satte glasset på bakken,
drakk noen drinker, slikket sylteagurken og slik.
Det er det. Vi drar. Fulle! Svaiende på veien!
Viste fingeren til de vi møtte!
Det var de gode, gamle anglo-indiske dagene.
Så hva skal du gjøre her alene med dette barnet?
Selg dette huset og kom til Eraniel med meg.
Der har sjefen min et herskapshus.
Liten skurk, er han! Enda en fyllik!
Hele tiden drakk han! Om kveldene er han full under et tre!
Klærne hans hele veien opp.
Halv stang, viste alt til månen!
Han leier ut herskapshuset. Så, kom opp dit.
Kjære gud!
Jeg vekket barnet! Denne onkelen er høylytt!
Jeg er din pappas fetter. Onkel Anton! Kom hit. Ikke vær sjenert. Kom hit!
Kom, sett deg!
Herregud! Så pen du er!
Farens død. Morens nye ansvar.
Onkel Antons ankomst. Et nytt sted å bo.
Alt dette gjorde Velonies barndom vanskelig.
-Hvor er mamma? -Hun har gått for å signere noen papirer.
Hun har litt jobb. Du liker sterk mat, eller hva?
Ser du? Jeg har litt ris, jeg har rekechutney!
Det er som chutney!
Kom. Smak!
Til tross for at hun vokste opp under morens blikk,
kjente Velonie aldri til morens kjærlighet.
Som kompensasjon,
tok hun gladelig imot all oppmerksomheten onkel Anton overøste henne med.
Velonie! Humla! Våkne, nå!
-Hvor er mamma? -Mamma har dratt til det gamle huset.
-Hun har litt jobb. -Men jeg vil til det gamle huset!
Tidlig morgen. Ikke gråt, barn! Våkne opp. Puss tennene.
Ta et bad. Så skal jeg leke med deg. Vi skal ha det gøy. Greit?
Opp med deg!
Uvitende om forskjellen mellom å leke og å bli lekt med,
tenkte Velonie: "I det minste kan onkel Anton
"overøse meg med kjærlighet"
og hun hadde ikke noe imot lekene han lekte med henne.
Humla!
Det er leketid! Kom hit!
-Skal jeg lære deg en bakesang? -Jeg elsker bakesanger!
Klappekake, klappekake, bakers mann
Bak meg en kake så fort som du kan
Sett den i ovnen
Til baby og meg
-Anton! Din skurk! -Mamma, vet du hva vi leker?
Stå her og ikke kom inn!
-Ditt skitne udyr! -Beklager! Vær så snill, tilgi meg!
Hvordan kan du gjøre det mot et barn?
-Gå vekk herfra! -Vær så snill!
Hun er bare et uskyldig barn!
-Kom deg ut herfra! -Unnskyld! Vær så snill!
Vær så snill! Unnskyld!
Her skal du bli! Ikke gå til onkels rom mer. Forstått?
Velonie følte smerten fra slaget på kinnet i flere dager.
Men mangelen på en forklaring satte en tanke dypt i hodet hennes.
Å aldri dele noe med moren sin igjen.
Om du forlater denne stolen, får du høre fra meg! Forstått?
Men jeg vil leke!
Ikke mer lek! Bli her til jeg er ferdig med arbeidet!
Men hvorfor kan jeg ikke gå til onkel Antons rom?
Vokser du opp til å bli en djevels barn?
Vil du være det? En djevels barn?
Gullnøkler er til de store rommene. Sølvnøkler er til små rom. Forstått?
-Ja, frue. -Kom.
Onkel?
Velonie?
Etter faren hennes...
var det andre store tapet som krysset Velonies vei, onkel Antons død.
Selv om hun ikke helt forsto dødens natur,
visste hun godt at onkel Anton ikke ville komme tilbake.
Hennes sarte hjerte fortalte henne
at grunnen var at moren ikke ville la henne leke med ham.
Dermed vokste mor og datter enda mer fra hverandre.
Og dagene gikk.
Vivek, sir?
Sir!
Vivek... Ulydighet er klagen på siktelsesnotatet ditt.
Politisjefen er avdelingsleder.
Dermed er han ansvarlig for alle lov- og ordensspørsmål i distriktet.
Hva er din forklaring?
Sir, jeg gjorde alt i henhold til loven.
Det er greit, Vivek. Jeg har gått gjennom alt.
Jeg vet godt at politisjefen gjør dette av personlige grunner.
Selv om jeg gir deg en ren rapport,
vil han straffe deg ved å holde igjen minst fire års lønnsøkninger.
Om du ikke aksepterer, vil han utstede et dissensnotat og ta ut ny siktelse.
Hva sier du?
Aksepterer du straffen, eller vil du møte konsekvensene?
Hvorfor aksepterte du straffen? Du skulle ha kjempet.
Hvorfor? Jeg kan ikke bare sitte hjemme.
For å avslutte saken, må jeg bli her.
Bare fire års lønnsøkninger? Ingen stor sak.
Du er modig, sir!
Stans bilen!
Rygg! Fortsett! Ja, stopp! Ser du det store huset?
Kjøretøyet tilhører beboeren.
Den er fortsatt registrert på ham, og ikke kjøperens.
La oss se hvem de solgte til!
-Sir! Det er ikke så lett. -Hvorfor?
Huset tilhører en dommer ved Thuckalay sivilrett!
Vent. Kommer tilbake.
Hvor skal du? Dette blir litt av en hodepine! Sir!
Han vil ikke hvile før han gjør slutt på meg. Hva skjedde, sir?
-Jeg fikk detaljene. -Fra dommeren?
Husholdersken hans.
Hei, gutt. Er det en Bose her?
Herr Bose!
Hva er det?
-Du solgte sorenskriverens SUV? -Ja.
Hvem kjøpte den?
-Hvem spør? -Kan du ikke finne det ut?
Kanniyakumari politi.
Det har gått noen år siden den ble solgt.
Jeg husker ikke hvem som kjøpte den.
Greit. Overføringen har ikke skjedd ennå.
Kjøretøyet er beslaglagt i Ernakulam.
Om du ikke vet hvem eieren er, må vi avhøre sorenskriveren.
-Jeg informerer ham. -Sir!
-Om jeg kan få nummeret ditt... -Hvorfor?
Jeg sjekker filene hjemme og ringer deg.
Du sjekker og ringer?
Skriv det ned.
-Han ringer definitivt med detaljene. -Selvsagt. Du hadde balletak på ham!
Da han gikk inn i resepsjonen, var klokken 14:00.
Omstendighetene så ut til å være i hans favør
siden stedet var øde.
RESEPSJON
Kan jeg få et rom?
Fyll inn opplysninger, takk. Lite eller stort rom?
Kan jeg få se rommene og bestemme meg?
Dette er et stort rom.
Hva gjør du?
Hjelp! Slipp meg!
Se på dette.
Jeg trenger... din hjelp.
Ikke fortell noen at jeg er her.
Jeg er borte innen i morgen tidlig. Greit?
Jeg fortalte ingen om deg.
Mamma er ikke her nå. Så det er greit.
Men hun er tilbake i morgen.
Jeg er borte før hun kommer.
Hvem er du?
Hvordan skjedde dette med deg?
Gjorde du dette?
Hvorfor hjalp du meg?
Svar på spørsmålet mitt først.
Det er bedre om du ikke vet.
Hvis du svarer på mitt spørsmål, svarer jeg på ditt.
Hvis jeg sier hvem jeg er...
...må jeg drepe deg. Så ikke spør.
Det er greit. Si det.
Så... Skal du drepe meg nå?
Nei.
Nei, svar på mitt spørsmål.
Det vil jeg ikke. Jeg har mat til deg. Her, spis det.
Hei! Ikke gå...
Velonie, hvem bodde på rom 12? Det er ingen informasjon i registeret.
Jeg gikk til rommet. Han betalte og dro.
-Er han borte? -Ja.
Flytt deg!
Ikke én time gikk bra i dag.
-Matte var en katastrofe! -Hvorfor? Er hun ikke god lærer?
Jo, men jeg forstår ingenting.
-Eksamenene nærmer seg. -Jeg står nok ikke engang.
Jeg må bestå.
-Får du privattimer? -Nei. Du?
Ikke jeg heller.
Frøken Chitralekha, læreren, er veldig snill. Litt av en karakter.
Jeg skal ta privattimer med henne, Hun bor i nærheten.
Vil du også bli med? Hva er det, Velo?
Bussen er her. La oss gå.
Hei! Kom igjen!
Jeg la igjen nummeret mitt. Så du det?
-Ja. -Hvorfor ringte du meg ikke?
Jeg tenkte du ville komme om jeg ikke gjorde det. Derfor.
-Ikke se bak der! -Hvorfor?
Det er bedre om du ikke gjør det.
Og, det jeg fortalte deg om meg her om dagen...
...ikke si det til noen andre. Forstått?
Hvorfor hjalp du meg?
Trenger du virkelig å vite?
Ja.
-Og om jeg ikke forteller det? -Jeg spør til du gjør det.
Så fortsett å spørre! Du skader meg ikke før jeg sier det.
Vil du dra hjem til meg?
Nei. Jeg vet hva du gjør om vi er der.
Det er sent. Jeg bør gå.
Nei! Ikke gå. Bli.
Jeg må gå!
Kjærlighet annonserer ikke sin ankomst.
Den er blind for karakter. Blind for farge. Blind for tid.
Når det rammer, virker selv drap dydig.
Selv en liderlig virker som en elsker.
Velonie hadde sommerfugler i magen.
Hennes svarte og hvite verden fikk farger.
Hun, som var fremmed for lykke,
hoppet nesten umiddelbart i ekstase.
Men gleden var kortvarig.
Er det dette du har drevet med?
Ditt forbannede ludder!
Kunne ikke beholde jomfrudommen til jeg fant en bra gutt?
-Mamma! -Ludder! Horer deg selv!
-Det er ikke som du tror, mamma! -Ikke lyv til meg!
Jeg visste du ville bli slik! Ren ondskap!
Ikke mer ut! Du forlater ikke huset!
Ikke mer skole for deg!
Hør på meg, mamma!
Åpne døren, mamma!
Mamma!
Det er ikke som du tror, mamma!
Kapittel seks.
Den kvelden hadde ikke Velonies seng gleden av hennes selskap.
Fansen hennes,
som ventet på å se henne,
ble bitterlig skuffet.
Uvitende om forsvinningen, kom moren hennes, fru Angel,
inn på rommet med te, som vanlig.
Velo? Velonie!
Er du der oppe, barn? Du skal få av meg!
Velo? Velonie? Velonie!
Jeg vil aldri hjem igjen. Jeg vil bare være med deg.
-Jentas navn? -Velonie.
-Alder? -17. Snart 18.
Er hun student?
Ja.
Er det faren din?
Ja.
-Hva lager du? -Blandet østers.
-Hva er det? -Sitt og se på. Du får se.
Kan du lage mat?
Jeg kan bake litt. Det er alt.
Så jeg skal alltid lage mat?
Blandet østers! Et afrodisiakum.
-Smaker det? -Utrolig!
-Spis og se hva som skjer. -Hva vil skje?
Det vil tenne oss.
Vet du hvorfor jeg hjalp deg?
Hvorfor?
Da du kom nær meg, holdt meg mot veggen...
Og dekket til munnen min...
Lukten av deg brakte tilbake gode barndomsminner.
Jeg husket alt.
Den samme lykken... jeg bare følte med deg.
Ta av deg denne.
Kom hit.
Hvem ser du etter?
Han dro tidlig om morgenen.
-Hvor dro han? -Jeg vet ikke. Han sier det aldri.
-Når kommer han tilbake? -Vet ikke det heller.
Hvem er du?
Jeg er hans pondati.
Hans kone.
Kone?
Ja. Visste du ikke det?
Jeg trodde du visste det.
Ikke gråt.
Jeg kan lage kaffe til deg. Vil du drikke litt?
Har du en telefon?
Slutt å plage meg! Jeg kan ta med hvem jeg vil hjem.
Jeg bryr meg ikke! Og du kom frivillig!
Det var nytt og annerledes, så jeg sa ingenting.
Bli om du vil. Eller dra!
Du koste deg i sengen min i går. Hvorfor gråter du som om jeg bedro deg?
Du er et monster!
Ikke gråt. Har du penger til å komme hjem?
Skal jeg få deg på en buss?
-Hva heter du? -Anusuya.
Takk.
Velonie, jeg har snakket med gutten. Du fortjener ham ikke.
Men selv om han vet alt, er han likevel villig til å ekte deg!
Skjønner du hva jeg sier, Velonie? Jeg vil ikke ha din mening om dette.
Du skal gifte deg med ham! Du gifter deg med Vignesh, og det er det!
"Velonie, glem fortiden.
"Start ditt liv på nytt. Alt vil bli bra. "
Hadde moren hatt en mildere tilnærming, ville det kanskje nådd gjennom.
Men mor og datter hadde ikke den slags forhold.
Hun trodde nøkkelen til lykke lå hos mannen hun mistet seg selv til.
Hun tryglet ham om å endre sine veier og akseptere henne.
Hun gråt og håpet.
Da han ikke ga etter,
brukte hun det eneste våpenet hun hadde til rådighet.
Hvis du ikke er enig,
skriver jeg en lapp om deg og begår selvmord!
Hei! Ikke gjør noe dumt! Hva vil du meg?
Er du redd jeg skal avsløre deg?
Ikke noe slikt.
Jeg vil bare ikke at du skal gjøre noe dumt.
Hva skal jeg gjøre nå?
Ta meg vekk herfra. Gift deg med meg.
Greit. jeg kommer innom i morgen.
Da hun følte at livet igjen var slik hun ville det skulle være.
gikk Velonie ut av huset.
"Gress vokser på graven hennes nå. "
VELONIES HISTORIE OPPLESNING - KI SEBASTIAN
Hei, sir. I over et år har vi drevet en Facebook-side for Velonie,
hun er ikke den hun blir fremstilt som i nyheter og sosiale medier.
Vi kjemper mot karakterdrapet på den døde jenta.
Den nye boken din er til stor hjelp.
Men hvordan kan du bevise det du skriver?
For omtrent et år siden
rømte jeg hjemmefra.
Fordi...
Jeg er kilden. Jeg har snakket mye med Velonie.
Jeg hørte fra henne at hun hadde en mann i livet sitt.
Om dette er en løgn, finn ham gjerne og ta ham med til meg.
La ham nekte for det.
Sir, jeg er fan av det du skriver.
Jeg er glad for å høre det.
Jeg er overrasket og glad for å høre at de på din alder leser bøker.
Jeg har et spørsmål.
Du avslørte ikke Velonies elskers navn i boken.
-Hvorfor ikke? -Vel...
Boken skulle være sannhetsnær.
Og jeg vet ikke mannens navn. Derfor nevnte jeg ham ikke.
Om din intensjon var å avsløre sannheten om Velonie,
kunne du ikke sagt det til politiet og bidratt til å løse saken?
Jeg er forfatter. Skriving er mitt medium. Jeg har formidlet mine tanker skriftlig.
Jeg har prøvd å hjelpe saken slik. Jeg sa det tydelig i forordet.
Hvor gå gjennom så mye trøbbel, sir?
Du kunne fortalt alt dette da vi møttes for to måneder siden.
Svar meg, sir.
Herr Vivek, underinspektøren. Han etterforsker drapet på Velonie.
Dere har kanskje lest om ham i avisen.
Takk skal du ha.
Jeg er glad du kom til opplesningen, uventet.
La oss ikke diskutere det her. Vi snakker privat.
Da vi snakket privat, hadde du ingenting å si.
Nå er vi i et åpent forum. Du kan svare for alle.
Er den mystiske mannen du nevner i romanen din...
ekte eller fiksjon?
Om han er ekte, gi meg identiteten!
Om han er fiksjon, innrøm det foran alle.
Har han ikke sagt at han finnes?
Bra, han har sagt det til dere. Si det til meg nå, sir.
Jeg visste det.
Dine siste tre romaner solgte ikke bra.
Du undret: "Hva er det neste? Velonie. "
Den ville få stor publisitet og selge bra. Så du skrev den.
Og du diktet en historie om Velonie.
Hadde det vært noen andre, ville jeg ikke ha brydd meg.
Men etter å ha hevdet et faderlig bånd til henne, hvordan kunne du?
Herr Vivek! Jeg ydmyket henne ikke som andre gjorde i "tjenestens" navn!
Jeg har prøvd å redde ryktet hennes med fantasien min.
Så det er fantasi, da?
Å lese romanen svarte på et spørsmål jeg hadde i tankene.
Jeg har ikke løst saken ennå. Jeg jobber fortsatt med det.
Vi sees.
Det var ikke meningen å ydmyke deg offentlig.
Det bare skjedde slik.
Tilgi meg. Beklager.
Hva snakker han om, sir? Er det han sa sant?
Sir?
Se hva som skjedde, sir.
Sir! Er det han sa sant?
Fortell oss, sir!
Tekst: Mirella Hoelstad
Kreativ leder Gry Impelluso