Domnule?
- Da? - A venit doamna.
Mă duc la biserică. Am venit să vă spun.
Bine.
Am venit în vizită și dintr-un alt motiv important.
Am nevoie de autorizația dv.
Pentru ce?
Vreau să scriu o carte despre Velonie.
Presa spune numai lucruri nedrepte despre ea.
Ei nu știu nimic despre viața ei din trecut sau cine a ucis-o.
Știți cine a ucis-o?
ZVONUL
Anandhi...
îmi dau seama că știi ce era în mintea mea.
Te rog să mă ierți! Am avut motivele mele.
Dar nu sunt motivele la care te gândești tu.
Jur pe Apuchi. Te rog să mă crezi.
Și acum mă duc să mă ocup tot de cazul fetei.
Ca polițist, am preluat cazul. Și Alex a murit în timpul acestui caz.
Așadar, dacă nu mai vrei să vorbești cu mine...
POLIȚIA
Nu mi-aș fi imaginat așa ceva.
Simt o greutate pe suflet când mă gândesc.
- Îmi faci o favoare? - Sigur, domnule!
O recunoști pe fata asta?
Nu.
N-a fost violată și ucisă pe moșia ta?
Nu, domnule.
Mama voastră a mărturisit tot ce s-a întâmplat în ziua aia.
N-a fost adevărat?
Ba da, dar nu era fata aia.
Ce fată era, atunci?
Una căreia nu i-ar fi simțit nimeni lipsa.
Îmi dați puțină apă, vă rog?
Sunny, dă-i niște apă!
Venise din sărăcie.
Ea e fata care a murit. Nu asta.
După ce s-a lovit la cap, mama a început să încurce lucrurile.
Uneori mie îmi spunea Sanjeev, iar lui Santhosh îi spunea Sunny.
- Ne încurca. - Și bărbatul cine era?
Ne-a spus doar cum îl cheamă.
Îi știu doar numele, domnule.
Știu că se numește Valan.
Valan. Așa se numește.
Valan.
Avea și mașină, nu?
Da, o Mahindra mare, un XUV.
Cred că numărul de înmatriculare era... TN-74 S 9291.
Afirmațiile doctorului Paulraj coincid cu ce spun ei despre mama lor.
Dar ce căuta fusta lui Velonie în Ottapparai?
Un nume și un număr de înmatriculare. Mă ocup eu de-acum.
Mulțumesc, Arjunan.
Ramar.
- Ai primit numărul de înmatriculare? - Da.
Poți să-l verifici și să mă anunți?
Bine, domnule.
NOUA CARTE A LUI KI SEBASTIAN UN ROMAN DE MISTER - FABULA LUI VELONIE
FABULA LUI VELONIE
Pentru a o distinge pe adevărata Velonie
de cea înfățișată de presă și de poliție...
Pentru a-i smulge masca monstrului care i-a luat viața...
și a-l da în vileag. Cu ajutorul acestui roman.
Capitolul unu.
Velonie avea șase ani.
Stătea lângă coșciugul tatălui ei și încerca să-l trezească.
Trezește-te, tată! Hai la joacă!
Naștere și moarte. Viață și durere. Tristețe și lacrimi.
Copilăria nu cunoaște toate acestea.
De ce tatăl ei, care cocea pâinea cu ea în bucătărie,
dormea într-o cutie mică de lemn? O frământa această întrebare.
Pentru un frate pierdut, un văr pierdut, un soț pierdut...
În vreme ce ceilalți vărsau lacrimi pentru asta,
Velonie vărsa lacrimi fiindcă, în ciuda insistențelor,
tatăl ei nu se trezea să se joace cu ea.
Tată? Tati?
Mama, l-au luat pe tati, nu? Când o să-l aducă înapoi?
Pe mama lui Velonie, pierdută în gânduri,
întrebarea a readus-o cu picioarele pe pământ.
S-a uitat năucă la ea, fără să știe ce să-i răspundă.
Necunoscând legătura firească dintre o fiică și tatăl ei
și neștiind că mama ei n-o să poată îndeplini acel rol,
Velonie căuta alinare în poala mamei sale.
Ce tragedie, copilă!
Vărul meu a dat ortu' popii și v-a lăsat singure pe lume.
Ia uite ce tânără și frumoasă ești! M-a sunat June și mi-a dat vestea.
Am băut un coniac și am plâns toată noaptea.
Odihnească-se în pace!
Când eram mecanic de locomotivă în Kollam,
bărbatul tău, văru-meu, venea mereu să mă viziteze.
Ce ne mai distram!
Ne duceam la magazin, unde bulangiul ăla de vânzător ne vindea arrack.
Una mică. Îi spunea „baby”.
Deschideam pachetul, puneam paharul pe jos,
beam, mâncam niște murături și alte alea.
Apoi plecam. Eram beți turtă. Ne clătinam pe drum.
Le arătam degetul bulangiilor de pe drum.
Alea vremuri anglo-indiene!
Ia zi, ce-o să faci aici, singură cu copilul?
Vinde casa asta nenorocită și vino la Eraniel cu mine.
Șeful meu are o pensiune.
Un mic bulangiu și ăla. Alt bețivan!
Bea tot timpul. Seara, cade lat sub un copac.
Cu sarongul ridicat pe el.
Desfăcut și cu toate cele la vedere!
Vrea să închirieze pensiunea, așa că vino acolo!
Vai de mine!
Am trezit copila. Unchiul ăsta e un afurisit!
Sunt vărul tatălui tău. Unchiul Anton. Vino încoace! Nu fi timidă! Vino!
Vino, stai aici!
Doamne, ce frumoasă ești!
Moartea tatălui ei. Noua responsabilitate a mamei ei.
Sosirea unchiului Anton. O nouă casă.
Toate astea au făcut ca Velonie să aibă o copilărie dificilă.
- Unde e mama? - S-a dus să semneze niște acte.
Are treabă. Îți place mâncarea picantă, nu?
Vezi? Am luat orez, am luat creveți cu sos chutney.
E ca sosul de mirodenii.
Poftim!
Deși a crescut sub ochii mamei ei,
Velonie n-a cunoscut iubirea acesteia.
În schimb,
a acceptat cu bucurie toată atenția pe care i-o acorda unchiul Anton.
Velonie! Bondăraș, trezirea!
- Unde e mama? - Mama s-a dus la vechea casă.
- Are treabă. - Vreau și eu să mă duc la vechea casă.
Nu te smiorcăi așa de dimineață, copilă! Trezește-te, spală-te pe dinți.
Fă baie, apoi unchiul se joacă cu tine. O să ne distrăm mult, da?
Hai! Ridică-te!
Necunoscând diferența dintre joacă și hârjoneală,
Velonie s-a gândit că măcar unchiul Anton
o înconjoară cu iubire
și nu băga în seamă jocurile pe care le juca el cu ea.
Bondăraș!
E ora de joacă. Vino!
- Te învăț un cântec de gătit? - Ador cântecele de gătit!
Fă un tort, fă un tort, cofetarule
Fă-mi un tort cât de repede poți
Bagă-l la cuptor
Pentru bebe și pentru mine
- Anton, ticălosule! - Mama, știi ce ne jucăm?
Rămâi acolo și nu intra!
- Animal împuțit! - Iartă-mă! Te rog să mă ierți!
Cum poți să faci așa ceva unui copil?
- Dispari de aici! - Te rog!
E un copil nevinovat!
- Dispari de aici! - Îmi pare rău!
Iartă-mă, te rog!
Aici rămâi! Nu te mai duci în camera unchiului, ai înțeles?
Velonie a simțit câteva zile durerea palmei peste obraz.
Dar, neprimind nicio explicație, i-a încolțit ceva în minte:
să nu-i mai spună niciodată nimic mamei ei.
Dacă te ridici de pe scaunul ăla, mănânci bătaie, clar?
Dar vreau să mă joc.
Gata cu joaca! Rămâi acolo până termin treaba.
De ce nu pot să mă duc în camera unchiului Anton?
Vrei să devii copilul diavolului?
Asta vrei să fii? Copilul diavolului?
Cheile aurii sunt pentru camerele mari, cele argintii, pentru camerele mici, da?
- Da, doamnă. - Vino!
Unchiule?
Velonie!
După tatăl ei,
a doua mare pierdere din viața lui Velonie a fost moartea unchiului Anton.
Deși n-a înțeles pe deplin care a fost cauza morții sale,
știa foarte bine că unchiul Anton nu se mai întorcea.
Sufletul ei sensibil îi spunea
că s-a întâmplat așa deoarece mama ei n-o mai lăsase să se joace cu el.
Prin urmare, mama și fiica s-au îndepărtat și mai mult.
Zilele se scurgeau una după alta.
Domnule Vivek?
Să trăiți!
Vivek, actul de sesizare include o plângere de insubordonare.
Inspectorul e șeful departamentului.
El răspunde indirect de toate legile și ordinele emise în sector.
Ce ai de spus?
Am respectat legea întru totul, domnule.
Vivek, e în regulă. Am revizuit totul.
Știu bine că inspectorul adjunct are interese personale.
Chiar dacă eu nu-ți fac raport,
o să te pedepsească împiedicând orice mărire de salariu în următorii patru ani.
Dacă nu accepți, va emite un aviz la gazetă și va face o nouă sesizare.
Ce zici?
Accepți pedeapsa sau înfrunți consecințele?
De ce ai acceptat pedeapsa? Ar fi trebuit să lupți.
De ce? Nu vreau să stau acasă fără să fac nimic.
Ca să rezolv cazul, nu trebuie să-mi pierd postul.
Patru ani fără mărire de salariu? Mare scofală!
Ești curajos!
Oprește!
Înapoi. Mai mult. Stai! Vezi casa mare de acolo?
Acel vehicul aparține celui care locuiește aici.
E încă înmatriculat pe numele lui, nu pe al cumpărătorului.
Hai să vedem cui i l-a vândut!
- Stai! Nu e așa simplu. - De ce?
E casa judecătorului districtual din Thuckalay.
Așteaptă aici. Vin repede.
Unde te duci? Ce bătaie de cap!
Nu se potolește până nu-mi vine de hac. Ce s-a întâmplat?
- Am luat informații. - De la judecător?
De la menajera lui.
Salut, băiete! E vreun domn Bose aici?
Dle Bose!
Ce e?
- I-ați vândut SUV-ul magistratului? - Da.
Cine l-a cumpărat?
- Cine întreabă? - Nu v-ați prins?
Poliția din Kanyakumari.
A fost vândut acum câțiva ani, domnule.
Nu-mi amintesc cine l-a cumpărat.
Bine. Încă n-a fost făcut transferul de proprietate.
Mașina este sechestrată în Ernakulam.
Dacă nu știți cine e proprietarul, va trebui să-l interogăm pe magistrat.
- Hai să-l informăm! - Domnule!
- Dacă-mi dați numărul dv... - Pentru ce?
Verific registrele de acasă și vă dau telefon.
Le verificați și mă sunați?
Scrieți!
- Sigur mă sună să-mi spună. - Normal. L-ați strâns cu ușa.
Când a intrat în pensiune, la recepție, era ora 14:00.
Șansele erau de partea lui,
căci era pustiu.
RECEPȚIE
Pot avea o cameră?
Completați datele, vă rog. Cameră mică sau mare?
Pot să văd întâi camera și apoi să decid?
Asta e camera mare.
Ce faci?
Ajutor! Dă-mi drumul!
Ia uite!
Am nevoie... de ajutorul tău.
Nu spune nimănui că sunt aici.
Plec până mâine-dimineață, da?
N-am spus nimănui despre tine.
Mama nu e aici. Așa că e în regulă.
Dar se întoarce mâine.
Plec înainte să sosească.
Cine ești?
Ce ai pățit?
Tu ai făcut asta?
De ce m-ai ajutat?
Întâi, răspunde-mi la întrebare.
Mai bine să nu știi.
Dacă-mi răspunzi, îți răspund și eu.
Dacă îți spun cine sunt...
va trebui să te omor. Deci nu întreba!
Nu-i nimic. Spune-mi!
Și... acum o să mă omori?
Nu.
Acum răspunde-mi tu la întrebare.
Scuze, nu-ți răspund. Ți-am adus de mâncare. Poftim, mănâncă!
Hei! Nu pleca...
Velonie, cine a stat în camera 12? Nu e trecut în registru.
Am dat peste el în cameră. Mi-a dat banii și a plecat.
- A plecat? - Da.
Dă-te!
N-am mers bine la nicio oră azi.
- La mate a fost dezastru! - De ce? Nu predă bine?
Ba da, dar nu înțeleg nimic.
- Vin examenele. - Nu cred că trec.
Eu trebuie să trec.
- Te duci la meditații? - Nu. Tu?
Nici eu.
Dra Chitralekha, profesoara, e foarte blândă. Ce femeie!
O să mă duc la ea la meditații. Locuiește aproape de noi.
Nu vrei să vii și tu? Ce e, Velo?
A venit autobuzul. Hai!
Vino!
Ți-am lăsat numărul meu. L-ai văzut?
- Da. - De ce nu m-ai sunat?
M-am gândit că o să vii tu dacă nu te sun. De-aia.
- Nu te uita în spate! - De ce?
Mai bine să nu te uiți.
Și ce ți-am spus despre mine zilele trecute...
să nu mai spui nimănui, ai înțeles?
De ce m-ai ajutat?
Chiar vrei să știi?
Da.
- Și dacă nu-ți spun? - O să te întreb până îmi spui.
Atunci, întreabă-mă! N-o să-mi faci rău cât timp păstrez secretul, nu?
Vrei să mergi la mine acasă?
Nu. Știu ce-o să faci dacă mergem acolo.
S-a făcut târziu. Ar trebui să plec.
Nu, nu pleca! Rămâi!
Trebuie să plec.
Iubirea nu-și anunță sosirea.
E oarbă, nu deslușește caracterul, culorile sau timpul.
Când te lovește, până și un criminal poate părea virtuos.
Până și un desfrânat pare un iubit.
Velonie simțea fluturași în stomac.
Lumea ei în alb-negru prinsese culoare.
Ea, care nu cunoștea fericirea,
a trecut direct la extaz.
Dar bucuria n-a durat mult.
Asta pui la cale?
Târfă nenorocită!
Nu puteai să rămâi virgină până când îți găseam un băiat de treabă?
- Mamă! - Târfă nenorocită! Curvăsărești!
- Nu, nu e ce crezi, mamă! - Nu îndrăzni să mă minți!
Știam eu că așa o să ajungi! Dracul în persoană!
Nu mai ieși nicăieri! Nu mai ieși din casă!
Gata cu școala!
Ascultă-mă, mamă!
Deschide ușa, mamă!
Mamă!
Nu e ce crezi, mamă.
Capitolul șase.
În noaptea aceea, patul lui Velonie n-a avut plăcerea companiei ei.
În zori, admiratorii
care așteptau s-o întrezărească
au fost dezamăgiți.
Neștiind că dispăruse, mama ei, dna Angel,
a intrat în camera ei cu ceaiul, ca de obicei.
Velo? Velonie!
Ești acolo, copilă? O s-o încurci!
Velo? Velonie!
Nu vreau să mă întorc acasă. Vreau doar să fiu cu tine.
- Numele fetei? - Velonie.
- Vârsta? - Merge pe 18 ani.
E elevă?
Da.
E tatăl tău?
Da.
- Ce pregătești? - Stridii înăbușite.
- Cum sunt? - Ia loc și uită-te! O să vezi.
Știi să gătești?
Știu să fac câteva ceva la cuptor. Atât.
Deci eu o să gătesc tot timpul?
Stridii înăbușite. Un afrodiziac.
- Cum sunt? - Fantastice!
- Mănâncă și o să vezi ce-o să se-ntâmple. - Ce?
O să ne ațâțe.
Știi de ce te-am ajutat?
De ce?
Când te-ai apropiat de mine și m-ai împins în perete...
acoperindu-mi gura...
mirosul tău mi-a reînviat amintiri fericite din copilărie.
Mi-am amintit totul.
Aceeași fericire... o simt doar cu tine.
Scoate-ți ăsta.
Vino încoace!
Pe cine cauți?
A plecat de dimineață.
- Unde s-a dus? - Nu știu. Nu spune niciodată.
- Când se întoarce? - Nu știu nici asta.
Cine ești?
Sunt pondati a lui.
Nevasta lui.
Nevasta?
Da. Nu știai?
Credeam că știi.
Nu plânge.
Pot să-ți fac o cafea. Vrei?
Ai telefon?
Nu mă dădăci! Pot să vin cu cine vreau acasă!
Mă doare în cot! Iar, în cazul tău, ai venit de bunăvoie!
Era ceva nou și diferit, așa că n-am zis nimic.
N-ai decât să mai rămâi, dacă vrei. Dacă nu, cară-te!
Te-ai distrat în patul meu azi-noapte. Acum de ce plângi de parcă te-am trădat?
Ești un monstru!
Te rog, nu plânge. Ai bani să te întorci acasă?
Să te urc eu în autobuz?
- Cum te numești? - Anusuya.
Mulțumesc.
Velonie, am vorbit cu băiatul ăla. Nu-l meriți.
Dar, chiar și după ce a aflat totul, a fost de acord să se însoare cu tine.
Înțelegi ce-ți spun, Velonie? Nu mă interesează părerea ta.
Te măriți cu băiatul ăla. Te măriți cu Vignesh și cu asta, basta!
„Velonie, uită trecutul.
„Ia-o de la capăt. O să fie bine. ”
Dacă mama ei i-ar fi vorbit cu blândețe, poate că ar fi făcut-o să înțeleagă.
Dar mama și fiica nu aveau acel tip de relație.
Fata credea că secretul fericirii ei e la bărbatul căruia i s-a dăruit.
Îl implora să se schimbe și s-o accepte.
Plângea și spera.
Când el n-a vrut să cedeze,
ea a folosit singura armă pe care o mai avea la dispoziție.
Dacă nu ești de acord,
o să scriu un bilet despre tine și o să mă sinucid.
Hei, nu face prostii! Ce vrei de la mine?
Ți-e teamă că te dau de gol?
Nici gând.
Doar că nu vreau să faci vreo prostie.
Ce pot să fac acum?
Ia-mă de aici! Însoară-te cu mine!
Bine. Vin mâine acolo.
Simțind că viața ei își relua cursul așa cum își dorea,
Velonie a ieșit din casă.
„Iarba i-a năpădit mormântul acum. ”
POVESTEA LUI VELONIE LECTURĂ - KI SEBASTIAN
Bună ziua! De mai bine de un an, avem o pagină Facebook pentru Velonie.
Nu e fata pe care au descris-o presa și rețelele sociale.
Ne luptăm să reabilităm imaginea fetei decedate.
Cartea dumneavoastră ne e de mare ajutor.
Dar cum puteți dovedi faptele din carte?
Acum... un an,
am fugit de acasă,
deoarece...
Eu sunt sursa. Am vorbit mult cu Velonie.
Ea mi-a spus despre bărbatul din viața ei.
Dacă e o minciună, vă rog să-l găsiți și să-l aduceți la mine.
Să nege el.
Sunt o mare admiratoare a dumneavoastră.
Sunt fericit să aud asta.
Sunt surprins și încântat că persoanele de vârsta ta mai citesc.
Am o întrebare.
N-ați dezvăluit numele iubitului lui Velonie în carte.
- De ce? - Păi...
am scris cartea încercând să fiu cât mai aproape de adevăr.
Și, sincer, nu știu numele bărbatului. De aia nu l-am menționat.
Dacă intenția era să dezvăluiți adevărul despre Velonie,
de ce n-ați spus nimic polițiștilor, ca să-i ajutați să rezolve cazul?
Sunt scriitor. Comunic prin scris. Mi-am așternut gândurile pe hârtie.
În acest fel am încercat să fiu de folos, după cum am spus-o și în prefață.
De ce v-ați dat atâta osteneală?
Îmi puteați spune toate astea când ne-am întâlnit, acum două luni.
Răspundeți, domnule!
Dl Vivek, subinspector. Anchetează cazul lui Velonie.
Poate i-ați văzut numele în ziare.
Mulțumesc foarte mult.
Mă bucur că ați venit la prezentarea cărții. Nu mă așteptam.
Să nu discutăm aici. Mai bine vorbim între patru ochi.
Când am vorbit între patru ochi, n-ați avut nimic de spus.
Acum suntem într-o sală plină. Puteți răspunde în fața tuturor.
Bărbatul misterios din roman este...
real sau născocit?
Dacă este real, spuneți-mi cine e!
Dacă este născocit, recunoașteți-o în fața tuturor!
N-a zis că e totul adevărat?
Bun, v-a spus vouă. Acum, vă rog, spuneți-mi și mie.
Știam eu!
Ultimele trei cărți n-au avut vânzare.
Vă întrebați ce să faceți. V-a venit ideea cu Velonie.
Ar fi avut multă reclamă și ați fi putut profita. Și ați făcut-o.
Ați născocit o poveste despre Velonie.
Dacă ar fi scris-o altcineva, nu m-ar fi deranjat prea mult.
Dar, după ce ați pretins că vă era aproape ca o fiică, cum ați putut?
Dle Vivek, eu n-am umilit-o, cum au făcut-o alții în numele „datoriei”!
Am încercat să-i salvez reputația cu ajutorul imaginației.
Deci e vorba de imaginație.
Oricum, citind romanul am găsit răspuns la o întrebare care mă frământa.
N-am rezolvat cazul. Încă lucrez la el.
Ne mai vedem!
N-am vrut să vă fac de râs în public.
S-a întâmplat.
Vă rog să mă iertați. Îmi pare rău!
Ce spune? E adevărat ce a zis?
Domnule?
Uite ce s-a întâmplat!
E adevărat ce a spus?
Spuneți-ne, domnule!
Subtitrarea: Aurelia Costache
RedactorAnca Tach