Ten okamžik,
kdy cítíte úžasné rozechvění,
Miluju tě.
Proč vždycky pomine?
Jak se má Jakob?
Dobře.
To je dobře.
Přestože je tady a teď,
stejně skončí.
Proč nemůže zůstat?
Ten pocit?
Proč nemůže trvat věčně, jak bychom si přáli?
Proč nejsi oblečená?
Do háje. Promiň.
To nic.
Díky.
Vydrží jim to?
Doufám, že ano.
Byl jsi dnes u jezera?
S někým?
Ne.
Jak to?
Ty nechceš být někdy sama?
Nikdy.
Půjdeme se projít?
Kam?
Někam.
Tu nohu
máš takhle od narození?
Ano.
Bolí to?
Někdy.
No,
každý máme něco.
V lese běží čas pomaleji.
To není pravda.
Ne?
Ale bylo by to hezké.
Mám to tady rád.
Ten okamžik.
Jako by trval...
-věčně. -Věčně.
Můžu ji vidět?
Tvou nohu?
Nemusíš.
Ne,
nevadí mi to.
Co bys dělal,
kdyby byla normální?
Běžel bych.
Určitě bys byl rychlý.
Díky.
May!
Jsi tady?
-Asi tady není. -No jo.
May!
Uvidíme se.
May!
Ukliď si tady.
Měla jsem stejné vlasy.
Kolik ti bylo, když ses vdala?
Jako tobě teď.
Opravdu?
Tenkrát mi to přišlo vzrušující.
A jemu?
Satanské sexuální kulty.
Postřelil ho žárlivý manžel a později
se zabil v horkovzdušném balónu.
Ve škole jsi úplně jiný.
Většinou nemluvíš.
Ano.
Držím se od lidí dál.
Dokážou být dost zlí.
Nemluvím příliš?
Ne.
Jsem ráda.
Pořád jsi s Jakobem?
Pojď za mnou.
Zeptej se, co dělá.
Proč?
-Dobrý den. -Dobrý den.
Co to je?
Tepelná absorbční jednotka.
-Dost se zahřívá. -Jasně.
Je třeba bočního ramene.
Zajímavé.
Chladicí kapalina potřebuje vyměnit.
Dost záleží na počasí.
A pak je nutné
vynulovat počítadlo.
-Díky za vysvětlení. -Není zač.
Mějte se.
-Vy taky. -Nashle.
Nashle.
Tys tam něco vzala?
K čemu to je?
To jsi našla v jezeře?
Jo.
-Je to nebezpečné? -Asi ano.
Kde ses to naučila?
Vždycky mě zajímalo, jak věci fungují.
Rozebírám je a zase skládám dohromady.
Není to divný?
Ne. Je to super.
Ukážeš mi svůj pokoj?
Hezký.
-Tohle... -Co?
Ale nic.
Co?
Neumím kreslit,
ale ve skutečnosti jsi hezčí.
Mám pustit hudbu?
Tak jo.
-May! -Mami!
Jdi pryč!
Mami?
Tati?
Ahoj.
Je mi to líto.
Můžu ti něco ukázat?
Už vím, jak můžeme být spolu.
Nasaď si to.
Opravilas to?
No tak.
Studí to.
Připraven?
Dobrý, ne?
Jak to, že my...
Je to tak v celém městě?
Jsme jenom my.
Co budeme dělat?
A co tenhle?
Je z jiné dimenze. Chce zjistit, co nás pohání.
Vypadá tak.
Je krásné být s tebou sám.
Tady?
No tak.
Kdy si myslíš, že se nám tohle zase podaří?
-Je... -Je to dobrý.
Dobrý?
Zapomněl jsem dýchat.
Je to jako ve snu.
Kdykoli tudy půjdeš, vzpomeneš si,
co jsme tady dělali.
Jak dlouho to bude trvat?
Jak budeme chtít.
Ten okamžik,
může trvat věčně.
Jak vypadám?
Dobře.
Jen dobře?
Skvěle.
Tohle je dobrý model.
Sto metrů za sekundu.
Slušný.
Kam to všechno dáme?
Vždycky jsem tady chtěla bydlet.
Teď máš šanci.
Jak řekneš „kolik je hodin“?
A „miluju tě“?
To je složitý.
Jak to?
Počkej.
Ještě jednou.
Vidíš?
Snadné.
Tobě by nevadilo
zabít jelena?
Ne.
Co ti vadí?
Hadi.
A tobě?
Samota.
Nemám ji ráda.
Proč?
Protože nejsem právě svojí
nejoblíbenější osobou.
Působíš tak sebejistě.
Neboj se.
Jsem tady.
Nikdy tě neopustím.
Slibuješ?
Slibuju.
Rychleji.
Co?
Rychleji!
Jsi vzhůru?
Jak dlouho to trvá?
Tohle?
Ano.
Měsíc?
Déle.
Až to zase spustíme,
rozejdeš se s Jakobem?
Asi ano.
Určitě ano.
Ano, nebo ne?
Řekla jsem, že ano.
Zvláštní. Že bude
zase všechno normální.
Můžeme to udělat znovu, ne?
Tohle.
Příště třeba v noci.
Jo.
Tak jo.
Co je s tím?
Rozbilo se to?
Umíš to opravit?
Počkej.
Nemůžu z toho ven?
Já taky ne.
Já vím.
Potřebujeme novou.
A pomůže to?
Mělo by.
Kde ji seženeme?
Není tady.
Našel jsem ji.
Páni.
Zakázaná láska.
Nechávají si vzkazy pod kameny,
poblíž majáku.
Buď ticho.
Co?
-Nechtěl jsem... -Mlč.
Tak promiň.
Drž hubu!
Proč to děláš?
Ať jde domů klidně nahá!
-To je hloupé. -Tak jdi pryč.
Můžeš chvilku...
Stejně je nikdo neuvidí.
Takže jsem hloupá?
To jsem neřekl.
Řekl.
Nevěděl jsem, že je to tvá máma.
Nic jsem ti neudělal.
May?
-Můžeme... -Co?
-Proč se chováš... -Jak?
Jako mrcha.
Nejsem mrcha, ty kriple.
Ethane?
Tak odpověz.
Podíváš se na mě?
Nemyslela jsem to tak.
Když ses vyděsil, že z toho nemůžeš ven,
zranilo mě to.
A...
Bála jsem se, že mě opustíš.
A ta věc s mámou...
Jsem tak naštvaná,
nemůžu teď být sama.
Potřebuju tě.
Mluv se mnou.
Prosím.
Ten okamžik,
kdy cítíte úžasné rozechvění,
proč vždycky pomine?
Přestože je tady a teď,
stejně skončí.
Proč?
Proč nemůže trvat věčně?
Trápí tě něco?
Tvůj přítel?
Asi se rozejdeme.
Aha.
Na věcech je krásné, že netrvají věčně.
Co je?
Počkej.
Jak se máš?
A ty?
Já...
Stalo se něco?
Porušil jsi slib.
Po tom, cos řekla.
Počkej.
Kreativní dohled Vít Bezdíček jí věčně.