POVESTIRI DIN BUCLĂ
Acel moment.
Sentimentul acela minunat de bucurie.
Te iubesc.
De ce trece mereu?
Ce face Jakob?
Bine.
Chiar și atunci când știi că e ceva special atunci și acolo,
tot se termină.
De ce nu putem păstra acel moment?
Sentimentul acela?
De ce nu poate dura pentru totdeauna, așa cum ne dorim?
Nu ești îmbrăcată.
Rahat. Îmi pare rău.
E în regulă.
Mersi.
Crezi că va dura?
Sper că da.
Te-am văzut la lac mai devreme?
Erai cu cineva?
Nu.
Cum așa?
Tu nu vrei să fii singură?
Niciodată.
Vrei să facem o plimbare?
Unde?
În altă parte.
Piciorul tău.
Întotdeauna a fost așa?
Da.
Te doare?
Uneori.
Ei bine,
cred că toată lumea are ceva.
Am auzit că timpul trece mai greu în pădure.
Nu e adevărat.
Nu?
Era frumos dacă era așa.
De asta îmi place aici.
Momentul.
Se simte ca și cum...
- Durează. - Durează.
Pot să-l văd?
Piciorul tău?
Nu ești obligat.
Nu, e...
E în regulă.
Ce ai face?
Dacă ar fi normal?
Aș alerga.
Pun pariu că ai fi rapid.
Mulțumesc.
May!
Ești acolo?
- Nu avem noroc. - Bine.
May!
Ne mai vedem.
May!
Trebuie să faci curat.
Aveam părul ca al tău.
Câți ani aveai când te-ai căsătorit?
Eram de vârsta ta.
Serios?
Era emoționant. Pe atunci.
Dar el?
Culte sexuale satanice.
A fost împușcat de un soț gelos și a supraviețuit.
Dar a murit mai târziu, într-un accident cu un balon cu aer cald.
Nu ești așa la școală.
De obicei, ești destul de tăcut.
Da.
Nu-mi place să fiu în preajma oamenilor.
Pot fi răi.
Vorbesc prea mult?
Nu.
Îmi place.
Mai ești cu Jakob?
Urmează-mă.
Întreabă-l ce face.
De ce?
- Salut... - Bună.
Ce este aia?
Sunt componenta principală de absorbție a căldurii.
- Se încing foarte tare. - Da.
De asta e nevoie de brațul lateral.
Interesant.
Apoi, răcitorul trebuie înlocuit.
Mai e și vremea, care le poate distruge.
Apoi, este...
temporizatorul în sine, care trebuie să fie resetat.
- Mersi că mi-ai explicat toate astea. - Da.
O zi bună.
- Și vouă. - La revedere.
Bine.
Ai luat ceva?
Pentru ce este?
Era în lac?
Da.
- E periculos? - Probabil.
Unde ai învățat toate astea?
Mereu am fost curioasă cum funcționează lucrurile.
Așa că le dezasamblez și le asamblez la loc.
E cam ciudat.
Nu. E mișto.
Pot să-ți văd camera?
E drăguță.
- Asta... - Da.
Nimic.
Ce?
Eu nu știu să desenez,
dar ești mai drăguță de atât.
Vrei să asculți un cântec?
Sigur.
- May! - Mamă!
Afară!
Mamă?
Tată?
Bună.
Îmi pare rău.
Pot să-ți arăt ceva?
Am găsit o cale să fim împreună.
Pune-ți asta.
Ai reparat-o?
Haide.
E rece.
Ești gata?
Mișto, nu?
Noi de ce ne mișcăm?
Tot orașul e așa?
Suntem doar noi.
Deci, ce vrei să faci?
Cum rămâne cu el?
A venit din altă dimensiune ca să vadă ce ne motivează.
Pare corect.
Îmi place să fiu singur cu tine.
Aici?
Haide.
Când vom mai avea o altă șansă să facem așa ceva?
- Este... - E în regulă.
Ești bine?
Am uitat să respir.
E ca un vis.
În viitor, când vei fi pe strada asta,
te vei gândi la ce am făcut aici.
Cât durează?
Cât vrem noi.
Acest moment
poate dura o veșnicie.
Ce părere ai?
Arată bine.
Doar bine?
Grozav.
E un model foarte fain.
Trage cu peste 100 de metri pe secundă.
Mișto.
Dar unde vom păstra toate astea?
Mereu mi-a plăcut ideea de a trăi aici.
Acum e șansa ta.
Cum spui: „Cât e ceasul?”
Cum zici: „Te iubesc”?
Nu e la fel de ușor.
De ce?
Lasă-mă să mă gândesc.
Încă o dată.
Vezi?
E ușor.
Nu te sperie?
Uciderea unei căprioare?
Nu.
Dar ce te sperie?
Șerpii.
Pe tine?
Să fiu singură.
Ți-am spus că nu-mi place.
De ce?
Pentru că aș fi doar eu,
și nu mă plac prea mult.
Dar ești atât de încrezătoare în tine!
Nu-ți face griji.
Sunt aici.
Nu te voi părăsi niciodată.
Promiți?
Promit.
Mai repede.
Ce?
Mai repede!
Te-ai trezit?
Cât timp a trecut?
Așa?
Da.
O lună?
Mai mult.
Când îl oprim,
te vei despărți de Jakob?
Cred că da.
Adică, da.
Da sau nu?
Am spus „da”.
Va fi ciudat
ca totul să fie iar normal.
Putem face asta oricând vrem, nu?
Așa?
Poate data viitoare să fie noaptea.
Da.
Bine.
Ce este?
S-a stricat?
Poți să-l repari?
Lasă-mă să mă gândesc.
Sunt blocat aici?
Și eu sunt aici.
Știu.
Ne trebuie una nouă.
Și asta o va rezolva?
Ar trebui.
De unde facem rost de una?
Nu e aici.
Am găsit-o.
Drăguț.
Dragoste interzisă.
Stabilesc întâlnirile prin mesaje secrete
lăsate sub o piatră lângă far.
Taci.
Ce?
- Nu... - Taci!
Îmi pare rău.
Mai taci!
Ce faci?
Așa nu vor avea cu ce să se acopere.
- E o prostie. - Nu trebuie să fii aici.
Poți să...
Nu e ca și cum îi va vedea cineva.
Și, ce? Sunt proastă?
Nu am spus asta.
Ba da.
Nu știam că e mama ta.
Eu n-am făcut nimic.
May?
- Putem să... - Să ce?
- De ce te porți așa? - Așa, cum?
Ca o scorpie.
Nu mă face „scorpie”, ologule!
Ethan?
Răspunde-mi.
Vrei să te uiți la mine?
N-am vrut să spun...
Când ai zis că te simți blocat aici,
chiar m-a durut.
Și...
Mi-era teamă că o să mă părăsești.
Și, văzând-o pe mama așa...
Sunt foarte supărată acum
și nu vreau să fiu singură.
Am nevoie de tine.
Vrei să vorbești cu mine?
Te rog?
Acel moment,
sentimentul acela minunat de bucurie
de ce trece mereu?
Chiar și atunci când știi că e ceva special atunci și acolo,
tot se termină.
De ce?
De ce nu poate dura la nesfârșit, așa cum ne dorim?
Te gândești la ceva?
La iubit?
Nu cred că vom mai fi mult timp împreună.
Înțeleg.
Uneori lucrurile sunt speciale pentru că nu durează.
Ce este?
Hei.
Cum te simți?
Dar tu?
Eu...
Ce s-a întâmplat?
Ți-ai încălcat promisiunea.
Ai spus ce ai spus.
Hei.
Subtitrarea: Maria-Andreea Popescu
Redactor Robert Ciubotaru Popescu