Оповідки з кільця - Сезон 1
Та мить.
Те чудове відчуття піднесення.
Я кохаю тебе.
Чому вона завжди минає?
Як Джейкоб?
Добре.
Навіть якщо ти одразу розумієш, що це щось особливе, —
це все одно закінчується.
Чому ми не можемо втримати ту мить?
Те відчуття?
Чому воно не може тривати вічно, якби ми того хотіли?
Ти ще не вдягнута.
От чорт. Пробачте.
Усе гаразд.
Дякую.
Думаєш, це назавжди?
Сподіваюся.
Я бачила тебе на озері?
Ти був із кимось?
Ні.
Чому?
Ти не любиш бути сама?
Ні.
Хочеш прогулятися?
Куди?
Куди-небудь.
Твоя нога.
Вона завжди була такою?
Так.
Болить?
Іноді.
Мабуть,
у кожного своя особливість.
Кажуть, у лісі час іде повільніше.
Це неправда.
Ні?
Було б добре, якби так.
Тому мені тут подобається.
Мить.
Здається, що це…
- Навіки. - Навіки.
Можна подивитися?
На ногу.
Якщо ти не проти.
Та ні…
Усе гаразд.
Що б ти робив?
Якби був здоровий.
Бігав би.
Ти був би швидкий.
Дякую.
Мей!
Ти там?
- Нема. - Ну добре.
Мей!
До зустрічі.
Мей!
Тут треба прибрати.
У мене було таке ж волосся.
У скільки років ти вийшла заміж?
Я була як ти.
Справді?
Це було захопливо. Тоді.
А він?
Сатанинські секс-секти.
У нього стріляв ревнивий чоловік, і він вижив.
Але потім він помер у нещасному випадку на повітряній кулі.
У школі ти інший.
Зазвичай ти дуже тихий.
Так.
Я не люблю бути серед людей.
Вони бувають злі.
Я забагато говорю?
Ні.
Мені подобається.
Ти досі з Джейкобом?
Іди за мною.
Спитай, що він робить.
Навіщо?
- Вітаю… - Вітаю.
Що це у вас?
Це головний компонент поглинання тепла.
- Вони дуже нагріваються. - Ага.
Тому потрібне відведення.
Цікаво.
Тоді треба замінити охолоджувач.
Погода може сильно їх попсувати.
А ще…
треба перезавантажити таймер.
- Дякую за пояснення. - Так.
Гарного дня.
- Вам теж. - Бувайте.
Ага.
Ти щось взяла?
Для чого це?
Це було в озері?
Так.
- Воно небезпечне? - Мабуть.
Де ти цього навчилася?
Мене завжди цікавило, як що працює.
Тому я розбираю речі й знову збираю їх.
Це дивно.
Ні. Це круто.
Покажеш свою кімнату?
Гарно.
- Це… - Так.
Нічого.
Що?
Просто… Я не вмію малювати,
але ти красивіша в житті.
Хочеш послухати пісню?
Звісно.
- Мей! - Мамо!
Вийди!
Мамо?
Тату?
Привіт.
Пробач.
Хочеш, покажу тобі дещо?
Я знайшла спосіб побути разом.
Одягни.
Ти полагодила?
Ну ж бо.
Холодне.
Готовий?
Клас, правда?
А чому ми не?
Усе місто таке?
Ми самі.
І чим займемося?
А він?
Його прислали з іншого виміру, щоб усе про нас вивідати.
Схоже на те.
Люблю, коли ми самі.
Тут?
Ну ж бо.
Коли в нас ще буде шанс зробити щось подібне?
- Це… - Усе гаразд.
Усе добре?
Забув, що треба дихати.
Це ніби сон.
У майбутньому, коли йтимеш цією вулицею,
згадуватимеш, що ми тут робили.
Довго це триває?
Скільки захочемо.
Ця мить
може тривати вічно.
Що скажеш?
Непогано.
Просто непогано?
Чудово.
Це хороша модель.
Стріляє на 100 метрів за секунду.
Круто.
А де ми все зберігатимемо?
Я завжди хотіла тут жити.
Тепер можеш.
Як сказати «котра година»?
А «я кохаю тебе»?
Це вже складніше.
Чому?
Дай подумати.
Ще раз.
Бачиш?
Легко.
Це тебе не лякає?
Убивати оленів?
Ні.
А що лякає?
Змії.
А тебе?
Самотність.
Не люблю самотності.
Чому?
Бо тоді буду лише я,
а я собі не подобаюся.
Але ти така впевнена.
Не хвилюйся.
Я тут.
Я тебе не покину.
Обіцяєш?
Обіцяю.
Швидше.
Що?
Швидше!
Ти не спиш?
Скільки часу минуло?
Ось так?
Угу.
Місяць?
Довше.
Коли ми це вимкнемо,
розійдешся з Джейкобом?
Мабуть.
Тобто, так.
Так чи ні?
Я сказала так.
Буде дивно,
коли все стане, як було.
Ми завжди зможемо це повторити, так?
Як зараз.
Може, наступного разу вночі.
Так.
Добре.
Що сталося?
Зламався?
Ти полагодиш?
Дай подивлюся.
Я тут застряг?
Я теж тут.
О ні. Я знаю.
Потрібен новий.
І запрацює?
Мало б.
А де дістати новий?
Тут нема.
Знайшов.
Гарно.
Заборонене кохання.
Вони призначають зустрічі через таємні повідомлення,
які залишають під каменем біля маяка.
Замовкни.
Що?
- Я не… - Просто замовкни.
Пробач.
Замовкни!
Що ти робиш?
Щоб вони не мали що вдягти.
- Це тупо. - То йди звідси.
Ти можеш…
Їх же ніхто не побачить.
І що? Я дурна?
Ні, я не це казав.
Саме це.
Я не знав, що це твоя мама.
Я нічого не зробив.
Мей?
- Ми можемо… - Що?
- Чому ти така? - Яка?
Як стерво.
Не клич мене стервом, каліко.
Ітане?
Відповідай.
Не глянеш на мене?
Я не хотіла назвати…
Коли ти сказав, що застряг тут,
мені було боляче.
І…
І я злякалася, що ти мене покинеш.
І коли я побачила маму…
Я просто дуже засмучена
і не можу бути сама.
Ти мені потрібен.
Поговори зі мною.
Прошу.
Та мить,
те чудове відчуття піднесення,
чому вона завжди минає?
Навіть якщо ти одразу розумієш, що це щось особливе, —
це все одно закінчується.
Чому?
Чому вона не може тривати вічно, якби ми того хотіли?
Про що думаєш?
Про свого хлопця?
Сумніваюся, що ми будемо разом.
Зрозуміло.
Іноді щось особливе, бо не триває довго.
Що таке?
Привіт.
Як ти?
А ти?
Я…
Що сталося?
Ти порушив обіцянку.
Ти сказала, що сказала.
Чуєш.
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин