Történetek a Hurokból
-Reggelt! -Üdv!
Üdv!
-Arra vár, hogy... -Nem, nem. Csak néztem.
Maga új itt, ugye?
Így van. Igen, néhány hete költöztem ide.
Szuper.
Gaddis vagyok.
Kent.
Maga jár bringával.
Így van.
Nincs kocsija?
Csak tenni próbálok.
Tudja, a környezetért.
Jó.
Jól teszi.
Kösz.
Hé, elég rossz ez a szám, nem?
Én választottam.
Ó, hát...
Nem annyira szeretem a zenét úgy egyáltalán.
-“Egyáltalán”? -Nem nagyon.
Mármint sose jutna eszembe, hogy indítsak valamit.
El se tudom képzelni.
Ja.
De azért más dolgokat szeretek.
De... Ja.
-Sajnálom! -Semmi gond.
Itt volt?
Nagyjából.
Nos...
-Nagyon örültem. -Én is.
Jó napot!
TEREPI ÚTMUTATÓ A NYUGATI MADARAKHOZ
Mit gondolsz?
Meg tudom javítani.
-Mennyiért? -Ne aggódjon emiatt.
Kié ez a traktor?
Felismered?
Ki ez?
Nem tudom. Nem ismerem. Odabent találtam.
És ha visszajönnek érte?
A képért?
A traktorért.
Az nem volna semmi.
Holnapra kész lesz.
Nagyra értékelem.
Hé!
Láttál errefelé lyukakat?
-Lyukakat? -A földben.
Hagyjuk!
Még mindig ott élsz, ahol régen?
Ott.
Nem akarsz közelebb lenni a városhoz?
Jó nekem az erdő mellett.
Madarászik.
Madarász vagyok.
Madarakat figyelek.
Értem.
Madarakat figyelsz.
Mit szeretsz bennük?
Nos, ők az ablak egy világba, ami pont a miénk mellett van.
Ahogy kinéznek, a hangjuk.
Tökéletesek.
Pont ma hallottam egy aranylilét,
ami Dél-Amerikából a sarkvidékre repül.
Mi van ott?
Ott párosodnak.
Nem az első hely, ahova mennék.
Nem? Szerintem romantikus.
Addig elmenni a szerelemért.
Egyetértek.
Mi az? Tényleg?
-Nem mondtam semmit. -Akkor jó.
Jársz valakivel?
Jelenleg?
Mindig nagyon... válogatós volt.
-Csak igényes vagyok. -Az ugyanaz.
Gondolom, nincs túl sok opció errefelé.
Potenciális partnerekre.
Nem, nem nagyon.
Finom a bor.
-Jól vagy? -Igen.
-És te? -Jól, jól.
Biztos jó.
Hazaérsz, és ég a villany, mert valaki vár.
Hé, semmi se tökéletes.
Ha te mondod.
Ne, ne, ne!
Ne!
Hé!
Hé, ki maga?
-Hagyjon békén! -Várjon már!
Megállna? Csak mondja meg, ki maga!
Békén hagyna?
-Ne jöjjön közelebb! -Várjon!
Várjon már!
Állj!
Tehát megtalálta a traktort, megjavította, és most itt van.
És maguk itt élnek? Együtt?
És maga?
Alex.
Nem idevalósi.
Ahogy maga se.
Meglepettnek tűnik.
Nem, én csak...
Jó végre megismerni.
Tudja, az a traktor pár hónapja eltűnt.
Csak úgy.
-Igen, azt hittem, ellopták. -Én is.
És a Hurok létezik ott, ahonnan jött?
Ott dolgozom őrként. És maguknál?
Évekkel ezelőtt bezárták. Itt.
Lebontották.
-Vagyis ezt mondták. -Akkor.
Szerintem tettek valamit.
-Hol? -A Huroknál.
Nem itt, hanem maguknál.
Biztos lettek párhuzamos helyek, világok...
Igen.
És átkerült a traktor...
Oda, ahonnan jöttem emiatt.
Tehát ellopták.
Mondhatni.
Megjavította, és ezért visszajött. Magával együtt.
-Velem? -Igen.
Biztosan így történt.
Logikusnak tűnik. Azt hiszem.
Ugye?
Szóval ha újraindítaná a traktort, visszakerülne?
Elvileg.
Elvileg?
Ez nekem már magas.
Ez azért nem semmi! Pont olyan, mint én.
-Kicsim, ő te vagy. -Tudom. De úgy is néz ki.
Még jó.
Tudom, csak azt mondom...
Hogy ez nem semmi.
Szabad!
Mindene megvan, ami kell?
Igen.
Lenyűgöző.
Gyűjti őket?
Igen.
Milyen?
A gyűjtemény?
Nem, ahonnan jött.
Másmilyen.
Furcsa, igaz?
A saját hangját hallani.
Eléggé.
Tudom, minden más,
de maga és én annyira nem is különbözünk.
Nem, tényleg nem.
-Hát, jó éjt! -Jó éjt!
Becsukjam?
Megoldom.
Ugyanezt mondtam volna.
Jó éjt!
Most próbálja!
Itt ragadtam, ugye?
Úgy tűnik.
Van otthon valaki, aki visszavárja?
Rövidcsőrű lile?
Ékfarkú.
Talán nem is olyan rossz, hogy itt van.
Beszélhetünk a zenéről, könyvekről, madarakról.
Lehetnénk jóban.
Az... az jó lenne.
Olyan izgalmas!
Volt bent egy fotóm Alexről. Megtalálta?
Nem.
Kár.
Sajnálom, hogy itt ragadt.
Előfordul.
Tényleg?
Talán mégse.
Tegnap azt mondta, jó volt “végre” megismerni.
Ezt mondtam?
Nem tudom, miért mondtam így.
Ez biztos sokkoló.
Nekem legalábbis az.
Remélem, jó értelemben.
Elkelne ide egy asztal.
Igen, igaza van.
Megkérdezhetem...
Hogy találkoztak?
Csak véletlenül.
Nem is jöttünk ki jól.
Miért nem?
Különböztünk.
Sok mindenen átmentünk, de mégis itt vagyunk.
Itt vagyunk.
Mármint ő és én.
Tudom.
Ott, ahonnan jött, van valaki...
Aki olyan, mint én?
Nincs magához hasonló.
Jó lesz itt, ha már berendezkedett.
Akad itt Sleepy John Estes?
Nem. Nem ismerem.
Nem?
Pedig imádná.
Talán nem is létezik a világomban.
Az egy rossz világ lenne.
Azt akartam kérdezni...
Alex...
Nehéz egy ilyen vonzó emberrel lenni?
Furcsa kérdés?
Nem.
Nem nehéz?
Nem, nem furcsa a kérdés.
Az tud lenni néha.
Mi?
Nehéz.
Volt már együtt valakivel?
Sokáig?
Nem nagyon.
Futólag?
Boldog itt?
Miért?
Mert én örülök, hogy beszélhetek magával.
Én is.
Hogy nem ismeri Sleepy John Estest?
Jogos.
Üdv!
Mit gondol? A magáé.
Tényleg?
Ajándék.
Ez nagyon kedves. Én...
Mindig ezzel foglalkozott?
Székek, szekrények, asztalok.
Mit szeret benne?
Érdekel.
Még senki se kérdezte.
Én se?
Megvannak a saját dolgai, ahogy nekem is.
Szeretem a kétkezi munkát.
És?
Van egy elképzelésem.
Valami tökéletesről.
Mindene a helyén van.
Apránként formát ölt, amíg egy nap kész nem lesz.
Pont, ahogy elképzeltem.
Tökéletes.
Én madarászok.
A madarak is tökéletesek.
Nem pont ugyanaz a kettő.
Igen, gondolom.
Csak eszembe jutott arról, amit mondott...
Olyan különös beszélni magával.
-Sajnálom. -Ne, ne!
Ez jó dolog.
Vele más, már jól ismer.
De magával minden új.
Ugye?
-Nagyon finom. -Igen, jól sikerült.
Majd csinálok máskor is.
-Fáradt vagy? -Sokat voltam kint.
Jól fogsz aludni.
Nézzünk egy filmet?
Én ledőlök. De ti nézzetek csak!
Nekem korán kell kelnem.
Segíthetek a mosogatásban.
Nem, nem! Ne aggódjon, holnap elintézem.
Kíváncsi vagyok, hogy fognak tetszeni.
Igen.
Jó éjt!
Jól van?
Én is elfáradtam.
Jó éjt!
Ma estére vendégeket várunk.
Alex és én.
Nem bánja, ha...
Hogyne.
Mármint, hogy is tudnánk...
Nem lehet.
-Tudom, nem épp a legjobb, de... -Elleszek itt.
Mi az?
Csak hát, az ablakok miatt megláthatják.
Értem.
-Akkor hol? -Talán a fészerben.
Nagyon sajnálom.
-Semmi gond. -Csak ma estére.
Mondom, nincs gond.
Megijesztettem?
Éhes?
Köszönöm.
Jól érzi magát?
Nem, nem igazán.
Nincsenek jóban?
De.
Úgy volt.
És benne mit szeret?
Magában?
Mármint olyan régóta együtt vannak.
Ez igaz.
-Biztos van oka rá. -Van.
Mi az?
Mert nincs hozzád hasonló.
Mennem kell.
Alex...
Holnap találkozunk.
Ugyan már!
-Baszd meg! -De Alex! Alex, ne!
Baszd meg!
Ne, mindig ezt csinálod!
Jézusom! Maradj már, ember!
-Mi? Mi az, hogy maradjak? -Baszódj meg!
Remek! Ez... Ez... Remek!
Viszem a kocsit.
Ez nevetséges!
Alex!
Baszki!
Hogy mennek a dolgok?
“A dolgok”?
Hallottam tegnap.
És?
Azt gondoltam, talán mégse mennek olyan jól a dolgaik.
Tévedek?
Csak veszekedtünk. Időnként előfordul.
Semmi több?
Nem igazán.
Ha majd ilyen hosszú kapcsolatban lesz, mint a miénk...
Ne nézzen le!
Nem akarom. Csak...
Majd meglátja.
Semmi sem tökéletes.
Felismeri?
Nem.
És maga?
Nem.
Magányos voltam.
És nem is akárki miatt.
Miattad voltam az.
És olyan régen írok már azt remélve, egyszer találkozunk.
Azon gondolkodva, milyen lenne együtt lenni veled.
És most itt vagyunk.
És tökéletesebb vagy, mint ahogy gondoltam.
Tudom, őt szereted, de ez csak azt jelenti, ugyanúgy tudnál engem is.
Talán még jobban.
Annyira különös gondolat ez?
Olyan boldogok lehetnénk!
Szökj meg velem!
Légy velem!
Várni fogok.
Mindig.
Mi a baj?
Minden, amit akarok,
amit érzek, itt van ebben.
Én várni fogok.
Hol van Alex?
Maga elolvasta?
-Én... -Nem tudom, mit mondjak.
Miért?
-Készpénznek veszi őt. -Tényleg így látja?
Én nem tudnám ezt tenni.
Nem próbálnám elvenni őt.
Nem tenné?
Talán.
Nem könnyű.
Tudni, mit tennék egy ilyen helyzetben.
Nem akarok dühös lenni...
És mégis...
És mégis.
Meg kell értenie, Alex nem az, akinek képzeli.
Voltak már mások is.
-Hogy érti? -Nem tudja fékezni magát.
Izgalmas egy új ember,
akkor is, ha az egy másik én.
De mindig lecseng.
És annyi az egész.
Már nem kellek neki?
Sajnálom, hogy többnek látta ezt, mint ami volt.
De több volt!
Neki nem.
A többiek, aztán én...
Miért hagyta neki?
Ő sem tökéletes.
Ahogy mi se.
Nézze, tudom, hogy fáj.
Remélem, egyszer magunk mögött tudjuk ezt hagyni.
Marasztal?
Olyan rossz lenne?
Tudom, most mind zaklatottak vagyunk, de túllépünk rajta.
Miért akarná, hogy itt éljek?
Mert a barátom.
De már nem akarok egyedül lenni.
De nincs! Még...
Nem, nem lehet! Ez...
Túl nehéz.
Hát nem érti?
Nem élhetek itt örökké egyedül.
Nézze csak...
Még egy nap...
Nem, mennem kell. Most.
Gondolja át!
Hova fog menni?
Kitalálom.
Hé!
Hiányozni fog.
ANWELL BISZTRÓ
Üdv!
Hozhatok valamit?
Csak vizet.
-Köszönöm. -Rendben.
-Tessék. -Köszönöm.
Elnézést!
Maga idevalósi?
Nem, nem igazán.
Akkor mindegy.
Elnézést...
Mire kell a távcső?
Furcsa lehet, de egy madarat keresek.
Várjon, talán madarász?
Az vagyok.
Nem hittem volna...
Várjon, maga is?
Igen.
Micsoda véletlen!
Szabad?
Igen, persze.
A királyharkályt keresem.
-De hát kihalt. -Azt mondják.
De úgy hallottam, volt erre egy észlelés.
Egy nem megerősített.
Nos, túlságosan északra vagyunk.
Pontosan így gondolom.
De úgy voltam vele, “A pokolba is! Megnézem magamnak.”
Mert végtére is, ki tudja, nem igaz?
Nemrég hallottam egy ismeretlen madarat.
Talán...
Megmutatná, merre?
Ha nem túl nagy gond.
Egyáltalán nem az.
Gaddis vagyok.
Kent.
Nagyon örülök.
Én is.
Kreatív supervisor Gömöri János arat.