Zvrhlíku.
Co?
Jen ti lehce tančím na prsou.
Spíš je to ale lední revue.
Ne, ne, ne, smrdím.
Jo, to přesně chci.
Ne, ty smrdíš.
Připravit do školy.
Raz, dva, tři, čtyři, pět.
Připravit do školy.
Raz, dva, tři, čtyři, pět.
-Sylvie! -Ano?
Udělala jsem pečeni.
Dáš ji do ledničky?
-Ano. -Ve čtyři ji začni ohřívat.
-Dobře. -Výborně.
Šup. Odlož to.
Hej, pohyb. Šup!
Šup, šup.
Kruci. Ahoj... Lene?
To byl táta?
Odešel do práce bez rozloučení?
Zřejmě ano.
Kde mám klíčky?
Mám novej nápad.
-Dobře. -Fakt skvělej.
Znáš tu knížku Jsi moje maminka?
O tom ptákovi?
„Ahoj, traktore. Jsi moje maminka?“
Přesně tu.
Chci na ni udělat parodii
ve stylu fronty u kasy v městských obchodech.
-Víš, co myslím... -Jo, bestseller.
-Jasný. -Vyděláme balík.
Bude se to jmenovat
„Jsi moje spřízněná duše?“
Kristepane.
Příběh s ponaučením, že když roztahuješ nohy všem...
-Prostě o mě. -Jo.
-Líbí se mi to. -Dobrý, viď?
Jo, bestseller.
Divný. Táta mi nikdy nevolá.
-Dobře. -Ahoj, tati.
-Nešlapej mi na aktovku! -Ello, do sedačky.
Nešlapu!
-Přestaň. -Fajn.
Šlape mi na svačinu.
Dej mi to, ať můžu připoutat sestru.
Ruce nahoru.
Proč vždycky věříš jí?
-Mami! -Děda volá.
Ahoj, tati. Zrovna jsem v autě s dětmi.
Tohle půjde na Twitter.
Holky ze skupiny jsou šikovný.
-Dokonalý. -Přestaň.
Trochu to přizvedni.
-Ne. -Děláš si srandu?
-Ne, vážně. -Takhle?
-Ne. -Tak...
Chci plést dál.
Je to sativa nebo indika?
-Sativa. -Řekni Barrymu...
Jako fakt?
-Že potřebujeme... -Ticho.
...přetočit moje vokály.
Ze sativy mám panický ataky.
-Ahoj! -Někdo přišel.
Někdo má klíče?
-Mám schovat tu trávu? -Moje ségra.
Ano, má klíče, a ano, schovej trávu, jinak ji vyhulí.
Ahoj.
-Čau. -Jste tu dvě.
Jsem Ali.
Tammy?
Ahoj.
-Sarah. -Co tu...
Proč... Myslela jsem, že máš už starší dítě.
To je Bianca.
Z prvního manželství.
Už je jí 17.
S Quinn jsme se rozešly.
-To mě mrzí. -Nemusí.
Teď jsem vdaná za Barb...
Dávám tomu...
druhou šanci.
Máme pětiletou Gracie.
Zrovna ji vykopli z Oaks.
Pokousala chlapečka, malýho parchanta,
co si to zasloužil, ale znáš to.
Jak to máš ty?
Elle je pět, Zackymu šest
a jsem vdaná za chlapa.
-Jmenuje se Len. -Jo.
-Je skvělej. -Dobře.
Četla jsem ten článek o tobě,
o dekoratérce interiérů...
-Vlastně jsem designérka. -Promiň.
-Nic se neděje. -Ta fotka byla úžasná.
Je to fajn.
Zaplatí to alimenty.
-Měly bychom se sejít. -S dětmi.
Skvělej nápad!
Dám Gracie náhubek.
Moc ti to sluší, prcku.
Bože můj,
neříkej mi, žes je oprcal najednou.
To opravdu ne,
protože jedný je 17 let, takže žádný prcání.
A ta druhá je moc milá lidská osoba,
takže taky žádný prcání.
Ve skutečnosti se sladce milujeme,
propojujeme se
na duchovní úrovni...
Už nic neříkej.
S kterou to děláš?
S tou vlevo.
Jejich kapela je fakt dobrá.
-Líbila by se ti. -Fakt?
-Jo. -Jak se jmenuje?
Glitterish.
-Glitterish? -Jo.
-Zní to jako klitoris. -Nezní.
Jedna z těch skupin s holkou v pozadí,
co s vážným výrazem hraje na triangl?
-To je ona. -Ano.
Triangl je tam důležitej.
-Fakt. -Důležitej?
Co máš proti trianglu?
Čím ty děti krmíš?
Nic tu nemáš.
Měl bys koupit... Co jí děti?
Džusíky s brčkem a sejříky, ňamky pro děti.
-Skončila jsi? -Mluvils s tátou?
-Jo. -A?
-Myslíš, že má rakovinu? -Trochu.
Pokud mu fakt něco je,
měl by nám začít dávat 12 000 babek ročně.
Proč?
Kvůli daním.
Prostě... Nelam si s tím hlavu.
-Ahoj. -Odkud to je?
Z Shotgun Willy's.
Můj žaludek má erekci.
Brácha myslí, že má táta rakovinu.
-Cože? Ne. Vážně? -Vážně.
Já myslela, že nám oznámí, že se s Marcy zasnoubili.
Táta se nezasnoubí.
Na to je moc velkej lovec skalpů.
Spíš lovec Marcy.
Šest posledních přítelkyň se jmenovalo Marcy.
-Goldbergová, Kaplanová. -Dvě Marcy.
Goldbergová a Kaplanová.
Marcy Fitzelfinerheinsteinová.
Rubensteinová nebo... jak se jmenovala?
Rubishnowitzshitzlitzová.
-Ridinkleová. -Marcy Kristallnachtová.
-Belsenbergerová? -Kristallnachtová.
Vážně si myslíš, že má rakovinu?
Dávají ve Willy's do coleslawu buráky?
Pitomá rakovina.
-Dávají. -Do prdele.
-Kdo to dělá? -Kreténi.
Zlatíčka. Má překrásná zlatíčka.
Ahoj, tati.
-Ahoj, krásko. -Ahoj.
Jsi hubená. Pojď.
Zasraná Tammy Cashmanová?
Ví Len, že vaše děti chodí na stejnou školu?
Co je mu do toho?
Možná to, že jste vy dvě celou vejšku
doslova prolesbily?
Na vejšce experimentuje každej.
Tohle nebylo experimentování.
Plánovaly jste adoptovat dítě.
Kdepak.
Živě si pamatuju, jaks volala,
že adoptujete dva Mexičánky...
-Počkat... -Salvádorce.
Ali, pojď sem, ty malá couro!
V objednávání jídla jsi nejlepší, zlato.
Díky, vytesej mi to na hrob.
„Vždycky věděla, kolik jídla objednat.“
Kolik nás bude?
Přijde Marcy?
Ne, rozešli jsme se.
Jsem v pohodě. Vlastně je mi líp.
Hele, tady to je.
Mrkej na ten obličej.
-Bože. -Mrkej na něj.
Dneska by se mnou vyrazili dveře, kdybych ho přivedl.
Koukej na ten frňák.
S tímhle nosem by ho dneska před kameru nikdo nepustil.
Hrozně jsem ho milovala.
Vzala sis ho.
To je fakt, byly mi čtyři. Měli jsme svatbu.
Už nikdy nebudu šťastná.
-Skvělá práce. -Fajn.
Vynikající.
Skvělej nápad.
-Nedala sis, Ali. -Vážně?
-Nejím lepek, Sarah. -Co?
Lepek ti nedělá dobře?
Ano, tati.
Jo, má alergii na lepek.
-Taky neklidný nohy. -Syndrom neklidných nohou.
-EBV... -Otravu rtutí.
Chronickou únavu, boreliózu.
-Měla boreliózu. -Mám to ve zprávě!
V L.A. měli boreliózu jen čtyři lidi.
Udělala se mi skvrna.
A Ali je jednou z nich.
-Ale už dobrý. -Máš tu omáčku.
Nech ho bejt.
Ještě nedojedl. Neznáš zlatý pravidlo?
Ať se klidně zamaže,
po jídle ho opláchneme.
Ne, musíš se utírat průběžně.
Etiketu jste nás nikdy nenaučili.
Víš o tom, že jo?
Protože jsme původem vesničani.
Babička Rose jedla rukama i salát.
Jako fakt, Joshi?
Dělej se sebou něco.
Už z principu neudělám.
Jím žebra, takže se logicky umažu.
Dokonalá seš jen ty.
Máš maso ve vousech.
Ty Miss čistoto 1992.
-Fajn. -Víš co?
Není to tak těžký...
Vytři si tu grilovací omáčku i z pipiny.
-Děti. -Promiň.
Potřebuju s vámi o něčem mluvit.
Přichází velká změna a...
Bože můj, miluju vás. Miluju vás, děti.
Miluju vás. děti.
Miluju vás, děti. Miluju vás, děti.
-Je to ta rakovina. -Umíráš?
Řekni nám to.
-Já to věděla. -Umíráš, tati?
Podle mě raka nemá.
Řekni nám to.
Máš rakovinu?
-Vypadá dobře. -Díky.
To je jedno, jak vypadá.
Pamatuješ Jill Goldbergovou?
Měla melanom tři roky.
Nikdo si toho nevšiml
a bum, bylo po ní.
-Jill je mrtvá? -Jo.
Ne, kdyby táta měl rakovinu, měl by tu...
Jak ti na ni umřeli kamarádi...
-Prostata. -Rakovinu prostaty.
Tu bys nejspíš měl, že jo?
Nebo tlustýho střeva.
-Nikdy nevíš. -O tom se nežertuje.
-Seš mimo místu. -Kolik kamarádů...
Bože! Přestaňte!
Nemám rakovinu, proboha!
Chcete snad, abych ji měl?
Fajn.
Takže...
Prodávám dům.
-Už ho nechci. -Já ho beru.
-Ani nápad. -Proč ne?
Nebudeš tu bydlet.
Ne, střelím ho.
Přijdu si na majlant.
Víš, jakou má dneska cenu?
-No... to studí. -Promiň.
-Už to bude. -Prosím?
-Promiň. -Byl by ideální
pro tebe a Lena.
Kristepane!
Ani náhodou! Do prdele práce!
Proč ho chceš dát mně?
-Protože chci. -Zlej sen.
Takže už ji budou vydržovat dva chlapi?
Taky chci manžela, co mě bude živit,
abych mohl chodit na jógu a odpočívat.
To bych si přál.
Proč to rozhodujete vy?
Oba už domy máte.
-Já ne. -Ani ho mít nemůžeš,
protože to neumíš s penězi,
dokazujíc, proč ho taky nemáš.
„Dokazujíc“ je blbost.
Takhle se to nepoužívá.
Správně je „což dokazuje“.
Proto randíš s dětmi,
ty tě neopravujou.
Nerandím s dětmi.
-Ale jo. -To ty seš dítě.
Bylo by fajn, tati,
kdybychom to probrali soukromě,
než jsi to tu takhle vybalil.
Víte co?
Mám vystoupení. Všechny vás mám rád
a ozvu se.
Sbohem.
Chceš to zabalit?
Ano, prosím.
Stejně bys to všechno nesnědl, viď, tati?
Dám ti to do sáčku, tati.
Kde budeš bydlet, tati?
Tady.
Vrátím ti to.
Lidi z pracáku
nějak popletli moji adresu.
V pohodě.
Moje peníze poslali jinam.
Kde máš peníze z té soutěže?
To bylo před šesti lety, tati.
Je to šest let?
Už jsi to utratila?
Jo, takovej balík to zase nebyl.
No, já vždycky...
Vždycky ti rád pomůžu, když máš problémy.
Nemám problémy. Jen...
Víš...
Ze všech mých dětí...
...mi ty nejvíc rozumíš.
Asi máme stejnej depresivní gen.
Nemám depresi.
Je to tak těžký,
když někdo vidí, co se snažíš skrýt.
Tak děkuju.
Jedeme, Ali.
Běž.
-Prosím? -Ahoj.
-Jak to šlo? -Nedokázal jsem to.
Netušil jsem, že to bude tak těžký.
Já vím.
Díky, taky tě mám rád.
Jo, uvidíme se zítra.
Dobrou noc.
Rito? To jsem já.
Ahoj.
Udělej si pohodlí.
Chtěl nám jen říct,
že odchází do důchodu.
-Jen to? -Jo.
Myslel jsem, že už to víte.
To jo, ale nevěděli jsme kdy.
Teď nám to tak nějak potvrdil.
Mohl vám to klidně zavolat...
Jo, nevím.
Možná chtěl, abychom se všichni sešli.
Opravdu nemá raka?
Ne, probrali jsme to.
Rakovinu nemá, což je skvělý.
Napadlo mě,
že bych v tejdnu pozvala Tammy s Grace.
Nevadí?
Proč by to mělo vadit?
Je to ta lesbička, se kterou jsem chodila na Madison.
Lesbičky mám rád.
Říkám: „Nešla jsem do rady, abych se dívala,
„jak se ke starousedlíkům otáčíte zády
„a taháte sem nováčky, kteří v radě nikdy nebyli,
„takže neví, jak řešit mimořádný události,
„neví prostě, s prominutím, ani hovno.“
-Ahoj, zlato. -Ahoj, mami.
Klidně půjdu bručet.
Zuj se, než si tam sedneš.
Nakrájím meloun.
Na prodeji domu trhne balík.
Ty nic nedostaneš?
Už mě vyplatil.
Mladší ženy nejsou lacinej koníček.
Tvrdí, že teď nikoho nemá.
Tvýmu otci bych nevěřila ani slovo.
Nic, ani slovo...
Za kolik jste ten dům kupovali?
Za 83 000 dolarů v roce 1972.
S Joshem jsme probírali starý desky. Jsou tam skvosty.
Proč jsi mu je nechala?
Víš, že mě hudba nebere.
Je v pořádku?
-Cože? -Je v pořádku?
Zeptej se ho.
Všichni myslí, že co přestal mluvit,
přestal i slyšet, ale on slyší moc dobře.
Ahoj, Ede.
Ahoj.
Jak se máš?
Vidíš?
Kdes byl?
Proč jsi mě tu chtěl přes noc,
když jsi přišel tak pozdě?
Nemůžu spát, když tě nemám vedle sebe.
Proboha, jsem tvůj doplněk.
Táta prodává můj dům.
Tenhle?
Ne, náš rodinnej.
Naši se rozvedli, máma se odstěhovala
a dům zůstal tátovi.
Bylo mi 15.
Proč se rozvedli?
Tvrdili, že už se nemilujou.
STŘEDISKO PRO LGBT
Byla jsem v obchoďáku.
Nahodila jsem ji, jestli mi rozumíte.
Vystála jsem frontu u kasy
a pokladní mi povídá:
„Budu potřebovat občanku.
„Že je ta karta opravdu vaše.“
Víte, jaký to je, že jo?
Hned mi to bylo jasný. Říkala jsem si: „To bude průšvih.
„Pořádnej průser.“
Pokladní si mě prohlížela...
A pak řekla...
Takhle.
A namarkovala...
Baterky, nebo tak něco.
Bylo to...
Bylo to velký vítězství.
A já si říkala:
„Hlavně se před ní nerozbreč.
„Hlavně se před ní nerozbreč.“
Díky, žes nám to řekla, Mauro. Že ses nám otevřela.
Ještě jedna věc.
Minulý týden jsem tu slíbila,
že to řeknu dětem, jenže jsem jim to neřekla.
Prostě nebyl vhodný čas, víte?
Ale řeknu jim to, brzy...
-Jo. -To vám slibuju.
Slibuju.
Slibuju vám to.
Jsou tak sobečtí.
Nechápu, jak jsem dokázala vychovat
tři tak sebestředné lidi.
Pamatuješ dům mých rodičů?
Jako vážně?
Vzalas mě tam
na to asi nejrozpačitější Díkuvzdání na světě
a týden na to se rozvedli.
-Bylo to... -Peklo.
Nevydařený Díkuvzdání.
Nicméně táta přemýšlí o stěhování nebo renovaci.
-Víš, co bych si přála? -Co?
Tvůj odhad.
Mrkneš tam se mnou?
Jasně.
Není to přesně to, co tak dobře umíš?
Jo, řekla bych, že je to přesně ono.
Hned?
Hned.
Pověz mi, co chceš.
Změnit svoje tělo.
Jak konkrétně?
Chci mít takový ty
vytesaný ruce,
útlej pas a pořádnej zadek,
útlej pas a pořádnej zadek. Chápeš?
Abych byla zpevněná.
Jako strom.
A ne taková rozbředlá.
Nejprve mi řekni, co jíš.
Většinou jídlo,
ale někdy se přejím
a pak se nesnáším.
Pak si nasadím hladovku.
-A je to... -Hladovku?
Ne, chce to spíš disciplínu.
-Jo. -Jo.
Disciplína by se mi hodila.
Ty vole, to je fakt velkolepý.
-Viď? -Jo.
Dovnitř se dostaneme zezadu.
Šoupačky nechává otevřený.
-Od roku 1976. -Co, 1963?
Jo.
Tátova ložnice.
Nádherná konstrukce.
Nikdo tu na to ještě nesáhl, co?
Evidentně.
Myslíš,
že má takovou cenu, že bychom ho měli hned prodat?
Já bych ho neprodávala, pokud bych nutně nepotřebovala peníze.
Kolik má Mort našetřeno?
Vlastně chce dům dát mně a Lenovi.
Len by ho chtěl?
Okamžitě by po něm skočil.
Na Eastside nadává v jednom kuse.
Říká mu ghetto.
„Ghéétto“.
Ale já tam miluju nedělní rána.
Trhy, paní, co prodává broskvičky.
Ta by ti chyběla?
Jo.
Miluju její broskvičky.
Prosím?
Co? Miluju její broskvičky.
Dobře.
Co?
Jen...
Od tebe to zní...
Tak trochu... lascivně.
Co?
Miluju tě.
Ty seš fakt trouba.
Neříkej to.
Chci, abyste udělaly jeden cover.
To se ti teď honí hlavou?
Víc nedám.
Víc nedáš?
Jo, víc nedám.
Seš si jistá, že už mi víc nedáš?
Jo, víc už nedám.
Koukej hnout tím svým zadkem.
Ještě deset.
Deset.
Devět.
Osm.
Sedm, šest.
Pět.
Čtyři.
Tři.
Dva.
Jedna.
Tati?
Ahoj, děvčata.
Kreativní dohled svým zadkem.