- Привіт. - Салют.
Як справи в музичному бізнесі?
Я не в ньому. З чого ти це взяв?
Бо ти схожа на ту, хто розбирається в музиці.
Я нерухомістю займаюся.
Нерухомістю?
Нерухо... містю.
- Та невже? - Чесно.
- Нерухомою? - А ти дотепний.
Що? Телепний? Ти мене телепнем назвала?
О боже.
Бляха.
О, так. Бляха. Боже.
Вражаюче.
Можемо зробити ексклюзивний продаж.
Що таке ексклюзивний продаж?
Приватний аукціон, тільки для запрошених, покупці від такого дуріють.
Мені подобається.
Люблю, коли дуріють.
Якщо дім батька
знаходиться на пагорбах Пелісейдс,
- він коштуватиме мільйони. - Ага.
- Десять мільйонів. - Тут такі пагорби.
- П'ятнадцять мільйонів. - Так.
- Ці пагорби. - Не зупиняйся.
ОЧЕВИДНЕ
Більше ніяких таємниць.
Жодних таємниць.
- У цьому домі. - Ага.
Цього літа.
Наше нове життя.
Тільки ти і я. Знаєш що?
Так.
- Тобі добре? - Дуже.
А що, як нам
уже не треба буде ховатись, між нами зникне пристрасть?
Тобто, тепер, як Барб знає?
Прошу, не згадуй її ім'я,
коли ми шпекаємся.
Тільки про тебе й думаю.
- Ти моє сонечко. - Діставай прутня.
Діставай, давай!
Добре. Ти цього хочеш, люба?
- Ще й як хочу. - Так?
Що відбувається?
На ньому просто трохи... ворсу від килима.
Добре. Все. Прибрала.
- Чорт. - Так, що? Зараза.
- Барб. - Будь ласка, не бери.
О боже мій.
Люба, я мушу взяти.
Це обов'язок... У нас діти. Я мушу.
Бляха.
Барб, привіт. Чекай.
Що сталося з Б'янкою?
- Хто така Б'янка? - Чорт.
Еда немає.
Скільки вже немає?
- Кілька годин. - Мамо!
Я купляла ці йогурти ще, мабуть, до того, як на курси пішла.
Боже, що з нами робиться?
- Мам, може, підемо його пошукаємо? - Ага,
мабуть, варто піти, бо храм відправить рабина,
дізнається, що він зник,
і потім всі у храмі називатимуть мене
тою пані, яка чоловіка загубила.
Шукатимеш, мабуть, без мене,
мені час бігти до лікаря на прийом.
- Клас. - Три місяці
тому ще до нього записувалася.
І поговори з охоронцем біля воріт.
Він завжди приводить Еда назад, коли той заблукає.
Тобто, це вже не вперше?
Закрий холодильник.
О боже.
Як твоє тіло реагує?
Псується настрій?
Ні, уже ні.
Допоможеш мені? Нумо.
- Ти серйозно? - Так, ти впораєшся.
- Бери. - Я не вмію.
Ти зможеш.
- Добре. - Тримай.
- Отут ваткою. - Гаразд.
Оце ти й зробиш.
- Добре. - От сюди, у цей м'яз.
Добре, готова? Один, два...
Три.
Оце так.
- Так? - Чудово.
Дякую.
Так тримати.
Ти й пігулки п'єш?
Мені вже не треба. Раніше приймала.
Це премарин.
- О, премарин. Покажи. - На.
- Може, й мені випити? - Нічого не буде.
Це естроген, а не героїн, люба.
Ти як?
Груди наче більше стали.
Квінн була вагітна Б'янкою, коли ми зійшлися,
тому я трохи вважаю її своєю.
Але ти зустрічалася з Квінн ще до Барб...
Так, ми як... Одна велика родина.
Тож, коли ми розлучимося,
Б'янка мені дзвонитиме?
Ми ніколи-ніколи не розлучимося.
Бо я не збираюся ставати пасажиркою твого лесбо-потягу.
Замовкни. Б'янко!
- Мамо, як ти? - Радість моя.
- Привіт. - Салют.
Заходь. Знайомся, це Сара.
- Б'янка. - Сара.
- Салют. - Привіт.
Дуже приємно познайомитись.
Ти така гарна.
- Вона красуня. - Де басейн?
Он туди, прямо.
- Вона неймовірна. - Я ж казала.
Вітаю, вибачте. Допоможете, будь ласка?
Так, пані, слухаю.
О, то це ви та дівчина, яка тоді гусей розлютила.
Так, не навмисне, але це я.
У моєї мами зник чоловік, Ед.
У нього сиве волосся, носить великі «докерси».
Так, він постійно тут блукає.
Не знаєте, куди він ходить?
Є кілька місць, де він буває.
Я вам от що скажу,
візьмемо гольф-карт, проїдемось місцями, де він гуляє, гаразд?
Це найгірший кошмар для людей з розладами, боже.
Усе виглядає однаково.
Він, мабуть, дуже наляканий.
Буду з вами відвертим. Такого ще не траплялось.
Ви казали, що часто.
Так, але його нема біля автоматів, і на лавці
біля басейну теж.
Він завжди дивиться на качок, та зараз ні.
Обожнює тих качок.
А ось і моя подруга Тіффані.
Є дещо про вашого хлопа.
Його бачили
біля цілодобового нижче вулицею, біля автоматів з содовою,
робив, як кажуть, «суїцид».
Суїцид?
Так, це коли...
Змішуєш купу всяких смаків в одній пляшці.
Береш колу, спрайт, фанту,
колу зеро, колу ванілла,
пеппер, і якщо дійсно...
А де цілодобовий?
Внизу на набережній.
Набережній? Там вода на набережній.
А це точно був Ед? Ед Пасковітц?
На жаль, так, пані.
- Добре. - Гаразд.
Ми заберемо. Дякую.
- Щасти вам. - Давай.
Вона сказала, що якщо мені це не подобається,
то я можу йти, я і пішла.
Ти скажеш, що це все через саєнтологію,
але ми обидві знаємо, вона завжди була така:
«буде як Квінн скаже
або ніяк».
О боже. Знаєш, що ми можемо зробити?
- Що? - Будеш нашою дівчиною на літо.
Дівчиною на літо?
Це як...
Як звичайна няня, тільки крутіше.
Ти ходиш з нею в кіно, й робиш усяке.
У нас була така в твоєму віці.
Ріта.
- Ти любиш дітей? - Люблю,
коли не відчуваю, що вони мене засуджують.
Це буде просто супер.
У табір не треба їхати.
Ти вже записала своїх?
Так, я навіть уже чек виписала.
Не знаю, чи відправила.
О боже.
Це буде просто ідеально.
Ідеально, так.
Ідеально.
Он там ще один дитячий майданчик
і ще невелика огорожа, за якою
- отам теж є зелений гай. - Неймовірно.
- Надзвичайне місце.
Дітки, привіт. Як справи?
- Привіт, дядьку Джоші. - Привіт, дядьку.
- Вітаю. - Салют.
А ти хто?
Я дівчина на літо.
Дівчина на літо?
Я тут ненадовго.
На тиждень. На літо. Не має значення.
Ти лишаєшся тут, у домі? Тобто, на ніч?
Так, я падчерка колишньої дружини Теммі.
А ти хто?
Я Джош. І це мій дім.
Я тут колись жив.
Принаймні, я тут виріс. Це Крістін.
- З «Сотбіс». - Вітаю, Крістін з «Сотбіс».
- Тож, якщо ти брат Сари... - Так.
Ти можеш стати моїм дядьком.
Хіба це не буде весело?
Я про це подумаю.
Агов, дядьку.
- Хочеш показати мені, що всередині? - Звісно.
Поговоримо пізніше.
Намасте.
Вітаю тебе, вітаю.
Я вас не чую. Намасте.
- Вітаю тебе, вітаю. - Краще.
А тепер всі стаємо у планку.
Чудово, у планку.
Саме так.
Зараз трохи розважимося.
Так, пошкодження нам тут не потрібні.
Вибачте, я прийняла ліки зранку,
і тепер трохи голова паморочиться.
Так, без проблем. Нахиліть голову.
Почнемо з пози дитини.
Голову вниз, дупу догори.
Молодець.
Продовжуйте робити вправи вдома
і розвивайте власну витривалість.
У цьому весь секрет.
З того часу, як я стала приймати премарин,
моє тіло реагує на все абсолютно інакше.
Якась магічна пігулка.
Випила вперше дві години тому.
Моро, це ефект плацебо.
- Що це? - Візьміть.
Новий сезон «Транссексуали мають талант»?
Так, ну знаєте,
того року ми заробили так багато, що вистачило
на нову кавомашину.
Що це за шоу? Звучить непогано.
Дівчино, якщо в тебе є талант, час його показати.
- Талант у широкому розумінні... - Можливо, я й маю талант.
Ніколи не знаєш.
Дивовижно.
- Просто чудово. - Так.
Треба трохи освіжити, але загалом.
Що? Освіжити? Ти про що?
Це ж «Бафф і Генсман».
Джоше, слухай. Чому б тобі не просвітити мене,
- бо я чесно... - Вона дизайнерка, втямив?
Декорувала будинки вартістю мільйони доларів
в Орландо й Вегасі, Джоше.
Невже, очманіти.
А деякі консерватори наярюють,
вибач, Крістін,
на дім саме в такому стані.
З огляду на цінність, так і є.
- Дякую. - Невже?
- Так, я працюю в «Сотбіс». - Знаєш що?
А чому б тобі не відвести... Крістін?
На кухню, і не показати їй...
- Звичайно, ходімо. Пішли. - Тем?
Пообіцяй, що не чіпатимеш тут
нічого без мого відома.
Ясна річ, брате. Даю слово.
Домовились?
Я тобі не брат.
Не називай мене Тем.
То ти її впустила сюди, щоб вона все розтрощила?
У неї чудові ідеї. А ти приводиш сюди
агентку з нерухомості,
щоб швидше нашу домівку продати?
- Ми лишаємось на літо. - Це
випадково склалось. Ми зустрічаємося.
О, вибач. Я не хотіла тебе образити.
А тобі вдалося знайти агентку з найбільшими цицьками в ЛА.
Що не кажи, а це зручно.
Вони справжні, до речі.
Алі й тобі пише?
Так, я її весь день ігнорую.
Стоп.
- Еда немає? - Так.
Він прожив довге життя, правда ж?
Читай до кінця, засранцю.
Він загубився.
Вона хотіла, щоб ми їй допомогли його знайти.
О, я зрозумів. Ага.
- Хріново. - То в тебе зараз є плани?
Звісно, я маю плани. Я доросла людина.
Давай, поїхали.
Я не збираюсь...
А я не збираюсь їхати туди сама, зрозуміло?
Ти їдеш зі мною.
Добре, у який саме годині вона помітила, що його нема?
Не знаю. Вона не каже.
Усе, що знаю, мені розповіли охоронці.
Нагадує те, як колись наша кішка втекла.
- Пеппер? - Ага.
О, бляха. Це було жахливо.
А насправді просто пішла жити до Вайсбургів.
Може Ед теж пішов жити з кимось іншим.
Мама б зраділа цьому.
А я теж хотіла піти жити до Вайсбургів тоді,
і зараз не відмовилась би.
Ти як?
Не дуже.
Ед загубився, не розмовляє, не знає, де він є,
і здається, усім просто чхати. Гляньте згори.
З нею все гаразд? Що відбувається?
- Боже. - Це її типова поведінка.
Так дивно, що ми виросли в Каліфорнії,
але батьки жодного разу не покатали нас на човні.
Це тому, що вони бояться всього на світі.
Євреї хвилюються сильніше, ніж інші,
чи так здається, бо я знаю більше євреїв?
Що ви, нахрін, там робите?
Ми просто... ми хотіли пересвідчитись,
що Ед не ховається в одній з цих яхт.
Ні. У цій нікого.
А там що, суші-бар?
Так.
По «Кривавій Мері»?
Обожнюю тебе. Алі?
- Що? - Алі?
Хочеш трохи «Мері»?
Ви обидва — соціопати.
- Ви про це знаєте? - Пішли.
Привіт. Ракель Файн.
Ого, подивіться, пані рабин.
- Проходьте! - Дякую.
О, для пані рабина ви занадто гарна.
Дякую.
Я чула про стан Еда.
Хотіла його провідати. Як він?
Давайте я наллю мінералки з вітамінами.
Були по акції в магазині.
- Ні, дякую. - Не будете?
Це має бути якась дуже корисна содова.
- Ви не проти, якщо я вип'ю? - Прошу.
Як забороняти члену Церкви пити вітаміни?
Неважливо, з яким смаком.
- Ну як? - Смакота.
Чудово.
- Тож... - Ракель?
- Так? - Ви заміжня?
Наразі заміжня за роботою.
Може, це розумний вибір,
але мій Джоші теж неодружений.
Треба вас познайомити. Він неймовірний.
Скільки вам років?
То як ви гадаєте, Ед був би не проти мого візиту?
Можливо, я могла б йому почитати?
- Це єврейські книжки? - Так.
Свіжі видання, написані 2500 років тому.
Ні, йому не сподобається.
Він любить Діна Кунца.
У вас є його книжки?
- Цей підійде? - Так, супер. Дякую.
Можна нам дві «Криваві Мері»?
Звичайно.
Де вона, в біса, є?
Я замовлю запечену картоплю.
Слухайте, це буквально найсумніше місце, де я колись була.
Ти можеш... Присісти й замовити поїсти?
Ні, я не хочу присідати.
Що ви взагалі робите?
Ми просто перекусимо,
і після цього продовжимо далі його шукати, Алі.
Боже.
В акваріумі купа лобстерів, які чекають на смерть.
То це останнє місце, яке вони колись побачать? Оце?
Погляньте. Хтось його облаштовував.
Усю душу в це місце вклав.
Старався, витратив купу
- зусиль. - А мені подобається.
Он жіночка їсть курячу піккату.
Половину порції вона залишає на потім, щоб донести додому
і з'їсти решту з хлібом з маслом.
А що тут такого?
- Дивлячись ток-шоу… - Що не так?
- за столом… - Так.
- у пухнастих капцях. - Ага.
- Добре. - Ні, це не добре.
А мерзотний ставок для коропів кої,
де плавають рибки з роздутим черевом, це так сумно.
- А твоє мертве немовля... - Що?
Вибач.
- Вибач. - Що? Яке мертве немовля?
Колишня зробила аборт.
Чому мені ніхто не казав?
Я збирався. Ми не бачились.
Батьки були молодші мене,
коли ми народились.
Можете собі уявити?
Молодші, ніж я зараз.
Їм, мабуть було, дуже страшно.
Мама не знала, що робити.
А лікарі в той час радили не годувати грудьми.
Ми всі були такими нещасними,
постійно плакали,
хворіли, бо їли штучні суміші. А молоко в неї було.
З її величезних грудей аж текло,
вона не знала, що робити,
бо їй сказали, що не можна,
з ким їй було радитися?
Чудово. Я втратила апетит.
Тільки не з татом.
Господи, тільки не з татом.
О боже.
Ти мене трохи непокоїш.
Я мушу йому сказати.
- Ні, Алі! - Так. Це божевілля.
- Сказати мені що? - Це не наш секрет.
Сказати що?
Ви дуже мене зараз лякаєте.
- Я тебе дуже люблю. - Що?
Тато — жінка,
вважає себе жінкою,
хоче бути жінкою,
якось так.
Він транссексуал.
Це не смішно, Джоше.
Чекайте, це не жарт.
Так, це не жарт.
Як справи? Принести вам ще чогось?
- Так. - Так. Можна ще одну «Мері»?
- І мені. - Несіть три.
Три? Добре.
- Ти робила операцію? - Так.
- Як... - Ти лишила яйця в Таїланді?
- Так, у Бангкоку. - Це пісня?
Я лишила яйця...
До речі про це,
мені набридла «Хуаніта Голл».
Буду чесною.
- «Південь Тихого Океану»? - Ага.
- Я дивилась. - Невже?
Я бачила Еціо Пінцу.
Не знаю, про що ти, але от що скажу,
у мене буде рандеву з купою вбогих квір-персон.
Я теж, виходить, убога квір-персона,
- якщо беру участь? - Так.
- З тобою? - Саме так.
Заспіваємо дуетом.
- Це буде хіт. - Ні.
Ми...
Давай.
- Прошу. - Зробіть дует.
- Ні. - Ну давай.
Гаразд. Я подумаю... Ні.
Агов, сонечко,
здається, той чоловік у костюмі
на тебе витріщається.
Ні, люба, це не мій типаж.
Дуже консервативний.
Ти красуня, від чоловіків,
- мабуть, відбою нема? - Дякую.
Мені приємно, коли дивляться,
я стільки зусиль витратила, щоб так виглядати.
Ти на гормонотерапії? Можна спитати?
Звісно, так.
Насправді, з неї все тільки починається.
Ти звикаєш до різких змін настрою та засобів
догляду за шкірою.
- Так? - Правда?
Наприклад, олія.
- Твоя шкіра, як олія. - Олія ши.
- Так мило. - Олія ши.
Що мені не подобалось у гормонотерапії, так це те,
що постійно набираєш вагу, набираєш, набираєш.
О боже,
думаєш, ще трошки, і розірвешся.
Той чоловік і досі на тебе витріщається.
Ши, чоловік на барі. Він досі дивиться.
Боже, не треба. Тільки не провокуй його.
- Припини, не дивись туди. - Вибач.
Чорт.
- Що таке? - Я його знаю.
- Бонжур, мадемуазель. - Бонжур.
Твої очі просто дивовижні.
- Вони як у Ліз Тейлор. - Дякую.
- Як тебе звати? - Давіна.
А, ви до неї.
- Вітаю. - Салют.
- А вас звати? - Я Ши.
- Ши. - Дуже приємно.
Привіт, Гері.
Господи Боже. Морті?
Давненько не зустрічались на корті для сквошу, еге ж?
Так, начебто.
Що... Що це все таке?
А, ну це...
дехто називає намистом.
А це... ти, мабуть, назвав би накидкою.
- А це каблучки. - А це манікюр, так?
Як Гелен?
- Гелен? - Так, Гелен.
У неї бандаж на шлунку. Вже набагато краще.
Добре.
Боже. Ну ти дав, Морті.
Зараз помру.
- Вибач. - Добре, Гері.
Мені треба пару хвилин, щоб перетравити це.
Розумію, не поспішай.
Ми з родинами їздили в Монтесіто.
Так, було діло. Монтесіто.
- Ото були щасливі часи. - Твоя правда.
Не ображайся.
Не буду.
Так, ну тоді...
- Бувай, Гері. - Бувайте.
О боже, Джоше, скільки «Кривавих Мері» ти випив?
Тобто це означає, що він гей?
Ні. Йому досі подобаються жінки.
Отже, технічно, можна сказати, що він тепер лесбійка.
Бляха.
Дозволь сказати, Ракель.
Насправді... ти не стаєш молодшою.
Незабаром ти перетворишся на стару
бездітну рабинку, ще згадаєш мої слова.
А потім ще й артрит...
- Мамо. - О, ви тільки погляньте!
Подивіться, вони всі тут.
- Усі троє. - Мамо, він повернувся?
- Ні. - Ми були в суші.
Ви ходили в суші.
Ви не казали, що збираєтесь на суші.
Ви щось принесли. Що?
- Не скажу. - Дітки мене люблять.
Моя дочка мене любить.
О боже. Цьомни мене.
Так, лише я про це згадала.
- Привіт. - Салют.
А вони добре свою справу знають.
Мамо, Джошу треба прилягти. Він дуже забагато випив.
Я тебе прошу. Всього чотири «Мері».
Мамо, як там твій похід до лікаря?
- Га? - Джоші, це рабинка.
Ракель, це той самий Джош, про якого я казала.
Він неймовірний і неодружений.
Так, ти це чула?
- Так, і не один раз. - Хіба він не супер?
- Самі плюси. - То вона тепер з нами?
Чим займемося? Постривайте.
А мама знає про тата?
Давайте, може, уже відпустимо рабинку додому?
Ні, ні, ні.
Вона залишиться, бо ти нам потрібна,
дещо трапилось під час сніданку. Як виявилось, мамо,
ти дечого не знаєш.
Не знаю чого?
Еда весь день не можуть знайти.
- Вибачте. Ед зник? - Так. Ми маємо когось викликати.
- Так, щодо батька. - Якщо Ед зник,
ми маємо звернутися в поліцію.
Дякую, так. Тоді я викличу.
Стоп, на кого?
Ми не будемо викликати поліцію, Саро.
Треба запитати, чи вони його знайшли.
О, гаразд...
- Де телефон? - Я намагаюся сказати,
- що тато трансвестит. - Не називай його так.
Він транс.
А, це. Ну звичайно, я знаю. Думаєш, я настільки ідіотка?
- О господи. - Ти знаєш?
- Де, в біса, телефон? - Ти знала?
Це його фішка. Його особиста сексуальна фантазія.
У всіх є заскоки.
Рабинко, ти погоджуєшся з цим? У всіх вони є.
Думаю, у кожного є, і не один.
- Дякую! - Ні, ні, ні.
Ні, він так живе тепер.
Він і на людях це робить.
Я би хотіла повідомити про зниклу людину.
Тобто, він тепер одягається як жінка?
- Так. - Ого.
Скільки Еду років?
Сімдесят один. Ні, почекай, брешу.
Йому 70... 74.
Вони з ним таким ходили в торговий центр Беверлі, Мамо.
Хто взагалі в Беверлі ходить?
Є особливі прикмети?
Особливі що? Прикмети?
Яке тупе запитання.
- У кожного вони є. - Чи не так, рабинко?
У кожного є, і не одна. Наприклад, веснянки чи родимки.
Які в Еда особливі прикмети?
О боже, тепер зрозуміло, чому тато ніколи не був поруч.
Тому що він грав Крихітку Бо-Піп.
А ти, мамо? Яке твоє виправдання?
Якими заскоками займалась ти,
поки Ріта гралася зі мною грудьми за гроші?
Навіщо мене так принижувати?
- Просто стулися нахрін. - Я, мабуть,
- залишу вас. - Не йдіть.
- Зайду пізніше. - Ні,
почекайте, будь ласка.
Пробачте.
Допоможіть нам.
- Прошу. - Ну, я можу...
Я спробую.
Дякую.
Він повернувся.
Творчий керівник Юрій Лаховський ,