Dobré ráno.
Dobré ráno, zlato.
-Máš kafe? -Jo, je ho dost.
Jdeš špatně. Je přímo tady, princezno.
Děkuju.
Díky, že jsi mě tu nechala přespat.
Jo, to moje kimono ti sluší.
Jak ses vyspala?
Popravdě nic moc.
V té věžičce je takové vlhké dusno
a nemohla jsem najít klimošku.
Žádná tam není.
Až Sala propustí, tak mu o tom můžeš říct.
Oni ho pustí? Už brzy?
Na podmínku.
-To je skvělý. -Jo. Za pár týdnů.
Doufejme.
-Má už nějaký plán? -Sal má vždycky plán.
Je zavřenej za nějakou prkotinu.
Asi jako Martha Stewartová.
Miluju Marthu Stewartovou.
Vypadáš úžasně.
-Dobré ráno, čubky. -Ahoj.
Jak můžeš po ránu vypadat takhle?
Naposled jsem tě viděla tančit s tím mariňákem
a pak ses najednou vypařila.
Odvlekl tě z toho klubu jak raněného vojína.
Moje pipina je raněný vojín.
Ona má pipinu jako pipinu?
Omlouvám se.
Jsem tady. Můžeš se zeptat mě.
-Řekni jí, co jsi řekla mně. -Kurva.
Smím...
Co? Tak se vymáčkni.
Ty máš vagínu?
-Myslím... -Opravdovou vagínu?
Jo.
15 táců, mamko.
Proto nechápu,
proč se točí kolem chlapů, co jsou na transky.
Říkám jim „transamorický“.
Otrava.
Ráda šukám.
-Jo. -Tak na šukání.
-Na šukání. -Jo, kočko.
Jo, kočko.
Jó.
Jó, kočko.
-To není ono. -Jó, kočko.
Můžete s tím prosím přestat?
Ona se to naučí.
1. LEDNA 1994
Ježíši.
Hele, broučku.
Není to Tennessee?
Nepoběžíš za ní?
Pojď se mnou, maminko.
-Nemůžu. Jdu pozdě. -Prosím.
Mám moc práce. Je mi to líto.
Nezapomeň, že teď je tatínkův víkend.
Budeš mi šíleně chybět.
-Mám tě ráda. -Já tebe taky.
Pročtěte si to a pak to tady podepište.
Ahoj, Barb.
-Ahoj, Sarah. -Jak je?
-Jde to. -Jo?
Jo.
Co to má být?
Komise pro všechno možné.
Vyvážení odpadků, výrobu plakátů, třídění odpadu...
Všechno, co je potřeba udělat.
Je to pro rodiče, co chtěj vypadat, že se staraj.
To je pro mě ideální.
Ne.
Ty nemůžeš být členkou mojí komise.
Jasně. Chápu.
Chtěla jsem se k něčemu upsat.
Všichni se nějak zapojují...
Nevím, co kdo ví.
Hodně lidí toho ví docela dost.
Lidi rádi drbou.
Skvělý. Díky. Hned je mi líp.
Já...
Nemusím se zapojit. Můžeme zajít na kafe.
Na kafe? Ne.
Nepůjdu s tebou na kafe.
Je mi líto, jestli je moje rezervovanost tvým spouštěčem.
Nevím, co to znamená, ale... Fajn.
Fajn.
Vem to dovnitř.
Orel přistál.
Běž támhle. Budeš v mém pokoji.
-V tomhle? Super. -Jo.
-Tady? -Jo, je to ten vlevo.
To povlečení je starý. Seženu ti nový.
-A lampička je rozbitá. -To je dobrý.
Viděl jsem super lampičku v MOCA obchodě.
Tohle jsem ti stihl sehnat.
Svíčka s vůní kůže. Čichni si.
-Jo. -To je super.
-Dobrý? -Jo, je to skvělý. Děkuju.
Možná to bude znít blbě,
ale můžu ti říkat tati?
Jo, asi jo.
Mám si to promyslet?
Promyslel jsem to a odpověď zní ano.
-Tak jo. Určitě? -Tak jo.
Jo, naprosto. Mám ti pomoct s vybalováním?
Ne, ale díky.
-Jo. -Moc toho nemám.
-Děkuju. -Bezva.
-Dobře. Obejmem se? -Jo.
Jo.
PROSÍME O TICHO SCHŮZE
PROPUSTKA PONDĚLÍ
Přímo tady,
tady pod schodama, je země nikoho.
Tady se děly věci, vole.
-Během školy? -Jo. Cítíš to tady?
Šťastná jedenáctka. Tady to je.
-Snad jsem to nezapomněl. -To je mý oblíbený číslo.
Seru na to. Jdeme.
Pojď.
-Zničils to. -Já vím.
Takže sis tu hodně užíval?
Jo, ale co ty?
Vypadáš dobře. Určitě si taky užíváš.
Poznal jsem pár holek intimněji.
-Fakt? Počkat. -Minimálně čtyři nebo pět.
Čtyři, pět holek nebo jsi to dělal čtyřikrát až pětkrát?
Pět různých holek.
Nikomu jsem to neřekl.
-Tak tě zapíšeme. -Jo.
Učí tu pořád pan Slaughter?
Už ne.
Co pan Irons, ten přes disciplínu?
Ne, ten už je dávno pryč, ale slyšel jsem ty historky.
Ten byl fakt drsnej.
Chodil po chodbě s pádlem. To byly šílený časy.
Na jeho dveřích stálo „Disciplinární úředník“.
Vy jste jeho zákonný opatrovník?
Ne, jsem jeho biologický otec.
Ale můžeme to nechat podepsat jeho zákonné opatrovníky.
Je to trochu složitější, ale bydlí teď u mě.
-Vy žijete tady v okrese? -Správně.
Nuže dobrá, Coltone. Vítej v Pacific Palisades.
Bylo by možný, abych dostal skříňku číslo 11?
Přijde mi to jako protežování.
Není to protežování.
Jenom tě seznámím se svými kontakty.
Možná nebudu promovat v LA.
Támhle je.
-Ahoj, Carle. -To se podívejme, profesore Pfeffermane.
-Děkuji. Rád tě vidím. -Já tebe taky.
-Můžeme se posadit? -Prosím.
-Děkuji. -Posaďte se.
Takže...
Jak se vede? Jak se má Hobbsy?
Ten se má dobře. Víš, jaký je.
Bude tu věčně.
Ano, protože ho nikde jinde nevezmou.
Myslel jsem, jestli ho nevezmeš s sebou.
-Má už třetí ženu. -Má peníze.
-Opravdu? -Rozhodně.
Leslie, chci ti někoho představit.
-Ali Pfeffermanová. -Ahoj.
Leslie Mackinawová.
-Ahoj. -Ahoj. Ali.
-Je mi potěšením. -Ráda vás poznávám.
Vaše jméno je mi povědomé. Nečetla jsem něco od vás?
Je to možné? Nejste básnířka?
To vskutku jsem.
Jste skvělá.
Mockrát děkuju.
Leslie by byla ideální člověk,
od kterého se dozvíš něco o ženských studiích.
To budeš muset studovat jinde.
Tady je „žena“ sprosté slovo.
Stojím teď v čele
nové katedry genderových studií.
Ano, jistě.
-Tebe znám. -My se známe, že?
Nestudovali jsme spolu na Berkeley?
-Co to bylo? -Redigovala jsi Politické postřehy.
Ano, několik let. Vydali jsme i tvou práci?
Chtěla jsem do redakční rady,
ale ty jsi mě blokoval.
Já nikdy nikoho neblokovala.
Já...
Byla jsi jedním z žadatelů?
Ano, žádala jsem celých deset let.
Já a moje sestry ve zbrani jsme žádaly.
Znovu a znovu.
Ale brali jste jenom muže.
Vzpomínám si na tu kočku s obrovskýma kozama,
ze který jsi nemohla spustit oči.
Bože, ty jsi byla členka té skupiny.
Je moc hezké, že sis vzpomněla.
Berkeleyská sedma. Byli jsme pohromou pro vedení školy.
Vyhnali jsme rektora.
-Kdo je to? -Přesně.
Leslie, chci ti říct,
že už nestojím za svými tehdejšími názory.
A hluboce se ti omlouvám, jestli ti to pomůže.
Vlastně si z toho moc nepamatuju.
Proč by sis to pamatovala?
Ne!
Jdeme.
-Pádluj! Bod! -Do hajzlu.
Dáme si pauzu. Počkejte. Hned jsem zpátky.
Vyděsila jsi mě k smrti.
-Ty sis odemkla? -Jo.
Tak to nedělej.
-Prosím! -Zapomněla jsem si podložku na jógu.
Objevila ses tu jako duch.
Vyděsila jsi mě k smrti.
-Ahoj, děcka! -Mami.
Co tady děláš? Dneska tu nemáš být.
Jo, to vím. Zapomněla jsem si podložku na jógu.
Maminka se zastavila jen na chvíli.
Jenom si pro ni jdu. Ahoj, Barb.
-Ahoj. -Zase se vidíme.
Jak to jde?
Dobře. Jenom si hraju s dětma.
Jak to vypadá s tou Komisí pro každou špatnost?
Je to Komise pro všechno možné.
Dělám si srandu.
Jestli chceš zůstat,
řeknu Melanie, ať vezme víc kanice.
-A víno. -Jo, mám ráda ryby.
Tvoje holka kupuje kanice?
To vypadá na večírek.
Není to večírek. Jen večeře.
To lidi dělaj. Sejdou se a jedí kanice.
Grilují kanice.
Baví se spolu.
Tak si ugrilujte kanice.
Super. Vezmu si tu podložku.
Kurva.
Do prdele.
Panebože!
Krátce po změně genderu jsem poznala muže.
Byla jsem v obchodě Sprint se svou čtyřletou neteří.
Přišel ke mně a povídá:
„Chodíte na rande?“
A já povídám, že jo, randím.
A pak se mě zeptal: „Kolik si účtujete?“
„Kolik si účtujete?“
Tomu říkám příspěvek.
Jako transka jsem ráda, že mě chcete,
protože jsem transka. To mi stačí.
Ale jde o ty nevhodné dotazy
typu: „Funguje ti všechno normálně?“
To je tak hrubý.
Řada takových mužů skrývá svou pravou identitu.
Jsou niterně homofobní nebo transfobní
a takhle to dávají najevo.
Někteří z nich si sami projdou tou proměnou.
Ostatní se zasekli.
A nikdy se z toho nedostanou.
Zatím jsi toho moc nenamluvila.
Co se ti teď honí hlavou?
Dnes jsem potkala někoho,
koho jsem znala kdysi dávno
na Berkeley.
Patřila k radikální feministické skupině.
Říkaly si Berkeleyská sedma.
Pálily naše podobizny.
Myslely, že je utlačujeme.
A je to pravda. Utlačovali jsme je.
Chci říct,
že jsem lidem ubližovala.
Pošlu ty formuláře jeho rodičům,
dám to do cajku a je zapsanej!
Je to hračka. Je tak milej.
Fakt. Měla bys ho vidět.
Udělal tam neskutečnej dojem.
Ještě jsme to neprobírali, ale předpokládám,
že se pak přestěhuje do sklepa, ne?
Někdy v půlce roku. Budeme ten pokoj potřebovat.
No jasně, vykopnu ho do sklepa.
Ten kluk mě bude respektovat.
To věřím.
Četla jsem článek o adoptovaných dětech.
Psali tam o tom, jak pořád něco hrajou,
protože chtějí, aby si je lidi nechali.
On nic takovýho nedělá.
Je to dobrák.
Hej.
Co se děje?
Co je?
Je toho na tebe moc?
Jo.
Mám svoje seznamy, víš?
Pořád to dělám.
-Jo, já vím. -Víš to?
-Už to víš? -Jo.
-Vážně? -Jo, vím.
Víš, co je nejvýš na tom seznamu?
Co?
Jít do synagogy a vést hodinu,
přičemž mi bude každý týden růst břicho.
A budu se dívat na tenhle holý prst.
-Už nic neříkej. -To je vše.
Můžeš si to hned odškrtnout ze seznamu.
Myslím to vážně. Hej!
-Dobrou noc, Joshi. -Zařídím to.
-Bylo to šílený. -Co?
Ne.
Už to mám. Použij to letadlo s transparentem
a nápisem: „Vezmi si mě, lásko.“
Co použít bernardýna?
Na krk mu pověsíš velký žlutý diamant.
Žlutý diamant na bernardýnovi?
Můžeš udělat Hon za pokladem s mapou...
-Není jí 13. -...a nápovědou.
Takhle to mám udělat?
Colton určitě bude vědět, jak na to.
Nebo ne, drahoušku?
Ne.
Teda jo, ale já nevím.
Asi by to bylo něco jako
kočár tažený koňmi. Něco stupidního.
To se mi líbí. Kdybys mě takhle požádal, vzal bych si tě.
Nejdřív musíš sehnat prsten, ne?
Navrhnout ho, objednat atd.?
Seženu ti chlapa přes diamanty.
Sestřenka Esterley je vdaná za Leonarda Reifmana.
-Fakt? -Jo.
Pracujou pro něj ti podivní staříci s lupou,
který ten diamant obřežou. Diamantoví mohelové.
Přesně to potřebuju. Diamantovýho mohela.
Je fakt úžasnej.
Počkej. Vydrž chvíli.
Tahle část.
Není to zlý.
Tak jak to uděláš, Joshie?
Bože můj! Joshie už má nápad, jak požádá o ruku.
-Proč nám to neřekneš? -Víš to?
Co uděláš, kámo?
-Musíš nám to říct. -Ne.
-To je ale výraz. -Ne.
-Řekni. -Jsi takovej suchar.
Na obrazovce během zápasu Clippers.
BOWLING - 39 DRAH BILIÁR
LESBOWLING
Jasně, na škole jsem četla její věci.
Do prdele. Jsem na sebe naštvaná,
že jsem v prváku jen šukala a chlastala.
„Leslie Mackinawová, americká básnířka a kritička,
„která vydala 40 svazků fikce, básní“
a helemese, dokonce i jedno libreto.
-Koukni na ty bowlingový svaly. -Pěkný.
Znáte Leslie Mackinawovou?
Jasně, že znám. Jsem lesba.
Moje bývalá holka po ní pojmenovala svou kočku.
-Moje taky. -Ježíši.
Nebyla to stejná holka?
-Byla. -Jo.
Byla by Jack Kerouac nebo Allen Ginsberg,
kdybychom nežili v patriarchátu.
Kdybychom nežili v patriarchátu?
Kdybychom nežili v patriarchátu.
Myslím, že teď žije v Oaklandu.
Nebo někde severně lesbicky...
Je na UCLA. Ali k ní asi půjde na magisterský.
Do prdele! Tahle báseň!
„Vždy dávám svou pipinu mezi stromy...
„Jako vodopád
„Jako bránu k Bohu, jako hejno ptáků
„Vždy dávám kundu svojí milenky na hřeben vlny
„Jako vlajku, na niž můžu přísahat svou věrnost
„Tohle je má země
„Tady, kde jsme samy na veřejnosti
„Pipina mojí milenky je jako erb
„Je to planoucí pochodeň, přilba
„Je to tvář laně
„Je to hrst květů
„Je to vodopád
„Je to řeka krve
„Je to bible
„Je to hurikán
„Je to vědma“
Pfeffermanová.
Máš propustku?
Víš,
že když někdo courá po chodbě
bez propustky,
koleduje si o malér.
PAN IRONS, DISCIPLINÁRNÍ ÚŘEDNÍK
Pojď ke mně do kanclu.
To je ono.
Ty jsi ale zlobivá holka.
Víš, jak dopadnou holky,
co si zapomenou propustku?
Jo.
Moc zlobivá holka.
Viď, Sarah?
Jo.
To je ono.
Jsi moc zlobivá holka.
Udělej se.
Ahoj, lásko.
Ahoj.
-Pojď sem. -Dobře.
-Co se děje? -Tak jo.
Cože? Počkej.
Ne.
Co to...
Jestli chceš udělat to, co myslím,
-tak to ne... -Joshi Pfeffermane.
Ne.
-Joshuo... -Ne.
-Tolik jsme toho prožili. -Ne. Vstaň, prosím.
Vstaň, prosím.
-Nacvičila jsem si to. -Musíš vstát.
Nech mě to dokončit.
Ty mi nevěříš!
Proč jsi mi nevěřila?
Zařídil jsem to.
Řekl jsem, že to zařídím.
Panebože.
Promiň.
Omlouvám se. Chtěla jsem ti to odškrtnout
ze seznamu.
To byl hroznej nápad.
Fajn. To nic.
-Nech mě chvíli. -Fajn. Dobře.
Řekni, co máš ráda.
A co nemáš ráda.
Kde se tě mám dotýkat.
A jak se tě mám dotýkat.
Co tě vzrušuje?
Můžeme zatím dělat jen tohle?
A příště ti řeknu všechno.
Kreativní dohled eknu všechno.