- Привіт! Де вона? - Що трапилося?
На терасі, порушує закон про дитячу працю.
Що за поспіх?
Твою бабусю, можливо, щойно офіційно обрали…
- Привіт, Джоше. Іди сюди. - Привіт. Ми можемо поговорити?
Привіт, пташечко. Привіт, Саро.
Ти сказала Джошу, що я балотуюся в житлову раду?
Треба поговорити.
- Не було часу. - Я примушу цих чудовиськ працювати.
Перший пункт моєї програми — очистити
цей мерзенний ставок із качками.
- Хто напише «техобслуговування»? - Мамо!
Просто скажи як є.
Твоє завдання…
- Агов! - …у тому, що ти…
Мені треба поговорити з тобою, без дітей.
Ти хочеш це зробити прямо тут чи…
ОЧЕВИДНЕ
1 СІЧНЯ 1994 РОКУ
Я забула.
- Ти забула? - Ну так.
Що я мав дитину?
- Мамо. - Що?
Ти знала про Колтона 17 років.
Перестань. Було багато інших турбот.
Щодня у вас, дітей, було як не одне, так інше,
а ваш батько хтозна чим
займався в таборі для кросдресерів.
Я була зовсім одна.
Я не можу повернути ці роки. Схоже, ти цього не розумієш.
Я викинула Колтона з голови.
Я виключила його з нашого світу, щоб захистити тебе, Джоше.
Ти гадки не маєш, як важко бути матір'ю.
Правда, Саро?
Треба ж. Добре.
Думаєш, я була жахливою матір'ю?
Я тебе не била, стежила, щоб ти не був голодним,
у тебе була кредитна картка.
- Кредитна картка. - Я…
Знаєш… Стривай.
Інші викидають малюків у сміттєві контейнери.
Деякі виховують дітей у коморах.
У вас усе було добре.
Вибачте. Мені потрібний душ.
Ну ось, вона йде.
Я тебе люблю.
ЛОС-АЛЬТОС - ГОТЕЛЬ І АПАРТАМЕНТИ
Це закінчується відкритим питанням.
А вказівки? Тільки глянь.
- Вони тупі. - «Розкажіть, як ваша робота
пов'язана з суспільством в історичному контексті?»
Добре.
А як щодо цього?
А якщо ти заміниш слово «робота»
словом «вагіна»?
У тебе б вийшло чудове есе.
Хочеш сказати так:
«Як вагіна пов'язана із суспільством в історичному контексті».
Автор — Алі Пфеферман.
Може, запитати в Леслі, що вона думає?
Впевнена, що в неї безліч думок із приводу твоєї вагіни.
Але спитати її не зашкодить?
Або ж зашкодить.
Мені треба бути
серйозною незалежною мислителькою,
яка хоче потрапити до магістратури.
Добре, поділися зі мною.
Гаразд.
Так. Я пошукала в інтернеті одну штуку,
яка мені здається цікавою і зветься «єврейськими черевиками».
Я приголомшена.
- Я мовчу. - Вибач. Розкажи.
Ти не…
- Єврейські черевики. - Єврейські черевики.
Таке колись було.
Єврейок змушували носити жахливі черевики.
Один був червоний, інший — чорний, з бубонцями,
щоб чути, коли жінка наближалася.
І про це твоє есе?
Так.
Ні?
Не варто про це писати?
Що ж, тепер мені геть ніяково.
Не дивно.
Тобі має бути.
Припини, це чудова ідея.
- Гадаю, тобі ніяково. - Чого б це?
Хай там що, мені не ніяково.
Тобі ніяково через ситуацію.
Гадаю, особливо, якщо я роблю так…
- Тому тобі ніяково. - Я так не думаю.
- Як ніяково. - Припини!
Моя мама така сама. Нічого не визнає.
Це складно, бо тобі потрібні батьки, а вони просто…
Я шукаю навіть не батьків.
А людських стосунків, чорт забирай.
Варто було сказати правду?
Я все думаю про те,
що б вийшло, якби вони не лізли в моє життя.
Можливо, якби вони не обдурили тебе,
ти, напевне, не перебував би у цій кімнаті
й не намагався б складати свої футболки навпроти…
Найкращої людини в моєму житті,
яка викликає в мене найсильнішу ерекцію зараз.
Ваша честь, прошу дозволу для вказаної ерекції підійти до лави.
Дозвольте, Ваша Величносте.
Кохана, маєш щось на спині.
Спинні вугри?
Ні-ні. Прищики якісь.
На кір схоже.
- Кір? - Та не кір.
- Просто кажу… - Вони повсюди.
Напевно, ти з'їла щось,
схоже на висип.
Знаєш, буває алергічна реакція…
Потелефоную доктору Сюзан, бо не знаю…
Не чіпай їх. Я боюся тебе заразити.
Але було сексуально.
Так, цей висип мене заводить.
Дуже стимулює.
Ти розумієш, що я кажу?
- Так, я розумію. - Щоб трохи накладалися.
Хочеш зробити ще один шар?
- Чи ні? - Треба.
- Гаразд. - Справді?
Передай мені локшину.
Не думала, що скажу таке.
Я вам казала, що ходила до лікаря…
Не можу вимовити прізвище цієї лікарки. Вентіміглія.
Вона дала мені лейпрорелін.
- Ага. - Це блокатор.
Тестостерону.
- Як спіронолактон. - Так.
Сказала, що може знизитися статевий потяг.
Це побічний ефект. Ще зменшиться волосся на тілі.
Тіло стане м'якшим.
Так, усе так.
- Це правда? - Так.
- Так, і будь обережна. - Чому?
Можливо, не все діятиме так добре, як раніше.
- Розумієш, про що я? - Розумію.
Якщо чесно, я б краще була хтивою і волохатою.
Легко тобі казати. Твій чоловік виходить.
Точно.
Це мене не турбує. Я зосереджена на собі.
Зараз не треба звертати увагу на когось іншого.
- Правильно накладаємо? - Так, але поклади…
- Так. Чудово. - …базилік сюди.
- І базилік туди. - Гаразд.
Є питання.
Нічого, що я тут?
Звісно. Навіщо ти взагалі питаєш?
- Так, не починай знову. - Бо… Не знаю.
Може, вам із Салом знадобиться
- більше місця для вас. - Нам досить.
Не бери в голову. Усе буде добре.
- Справді? - Звісно.
Тепер це твій дім. Але мовчи про політику.
- А то він… - Політика мене не турбує.
Час причепуритися.
Ага, і зайнятися чпоканням.
Час їхати за твоїм ув'язненим.
- І чпокатися. - Що ти сказала?
«Чпокатися»? Це такий вислів?
Пора чпокатися, розумієш?
Дещо прямолінійно,
зате точно.
…уранці я прокинулася, побачила це
й подумала, що треба сходити до лікаря, це вже занадто.
Знаєте, це більше схоже
на харчову алергічну реакцію.
- Справді? - Так, можливо, алергічний висип.
Про всяк випадок я все-таки візьму кров.
- Перевіримо на антитіла кору. - Добре.
Невідомо, чи ви пройшли ревакцинацію.
Не ходіть у людні місця,
- аеропорти, торгові центри. - Добре.
Якщо ви побачите щось, що вказує на те, хто там,
не кажіть нам. Ми не хочемо знати.
- Ми хочемо сюрприз. - Так. Ми не хочемо знати стать.
Куди ти тікаєш?
Виходь.
Добре.
Усе нормально?
Я піду по лікаря. Зараз повернуся.
Коли були тут востаннє,
- ми чули хлюпання. - Точно.
- Я зараз прийду. - Ми збиралися це записати.
Скільки займає вихід із в'язниці?
Речі пакувати не треба.
Вони помітять, якщо я…
Не псуй презентацію для Сала.
- …коштуватиме 20 тисяч. - Двадцять?
Сказала, до біса. Викличемо сантехніка,
нехай він трубу вставить.
Мою дівчинку ніхто не обдурить.
- Привіт. - Дивись.
- Привіт, Шей. - Привіт, любий.
Радий тебе бачити.
- Як ти? - Добре. Стільки часу минуло.
Це Мора.
- Моро. - Привіт, як справи?
Я стільки про тебе чув.
Дякую, що дозволив тут пожити. Я дуже це ціную.
Я не стану скаржитися
на купу дівок удома.
Ми дуже раді. Ми приготували тобі лазанью,
бо чули, що ти її любиш.
Ми перекусили куркою
на шляху сюди.
Я стільки часу мріяв про курочку і Давіну.
Уявляю.
Ходімо в ліжко.
- Ми підемо нагору. - Ага.
Бажаєте вина?
Вино, мабуть, ми візьмемо. Дякую, Моро. Дякую, Шей.
- Дякую, дівчатка. На добраніч. - Побачимося. Ми підемо нагору.
- Келихи не потрібні? - Святкуйте!
- Це було некрасиво. - Так.
Він жвавий.
Мені шкода, що тобі довелося це пережити.
Ми знову спробуємо.
Бо кажуть, що найпростіше завагітніти
протягом пів року після вагітності.
Так що треба швидко, бо потім може не вийти.
Треба знову спробувати.
Не прямо зараз, але спробуємо знову.
Так.
Або можна скористатися цим моментом
і просто перепочити трохи.
Розумієш?
Мені здається, що ти не мала можливості відпочити
з усією цією метушнею.
Ми заручені, Джоше. Назад шляху немає.
- Так. Я знаю. - Справді?
Я знаю, просто говорю…
Ми…
- Усе так закрутилося, що я… - Ясно.
Я хочу зупинитися на секунду,
подумати про наше майбутнє і скласти план.
Продумати, щоб усе вийшло як треба.
Це все, що я хочу сказати.
Я хочу дитину.
- Я знаю. - Я маю не так багато часу.
Я фізично відчуваю, що цього хочу.
Я теж. Хочу.
- Ти хочеш? - Хочу.
Я просто… Не прямо зараз.
Не цієї секунди.
Я намагаюся бути чесним щодо…
- Ясно. - …того, що відчуваю.
- Ми ж хочемо саме цього? - Так.
- Ми хочемо бути чесними? - Так.
Дякую за відвертість.
Добре.
- Усе гаразд? Добре. - Так. Чудово.
Добре, піду…
- Піду наповню тобі ванну. - Добре.
Є хто-небудь?
Я тут нагорі.
Зрозуміла.
Привіт.
Підіймайся.
Дякую, що погодилася мені допомогти.
Впевнена, тебе постійно турбують такими проханнями.
Ага.
Я точно не завадила? Я можу прийти іншим разом.
Ні. Я просто хочу, щоб ці кадри
були на фоні, коли читатиму вірші
на жіночому музичному фестивалі.
Зрозуміло. Ми із Сід якраз дістали на нього квитки. Не дочекаємось.
Так. Чотири дні свіжого повітря, чорної кави без цукру
- й повний ліс цицьок. - Ага.
Ходять чутки, що цей фестиваль останній.
Тут багато відмінного матеріалу.
Знаєш що? Чому б тобі не піти вниз
і не дістати вина?
- Чудово. Звісно. - Я зараз спущусь.
Воно на стільниці поряд із котячим кормом.
Чудово, дякую.
Я на піхви до кінця життя дивитися не хочу.
Жартую.
Максимум — тиждень.
Я, може, і стільки не протримаюся.
У моєму віці мозкова акробатика
часто краще фізичної.
Так, дуже знайомо.
Підеш до мене в діжку?
У яку діжку?
Гаряча ванна. Спина дуже болить.
Так. Тут цілий набір закусок.
Сендвіч із арахісовим маслом та джемом, пиріжки, гарячий шоколад. Мініфуршет.
Дякую.
Я подумав, мені необов'язково йти туди сьогодні ввечері.
- Сходи. - Справді?
Там будуть важливі люди.
Тоді тобі треба піти.
Гаразд.
Подивися телевізор,
просто щоб дати собі спокій.
Спробую.
- Дякую. - Немає за що.
Гаразд.
Побачимося пізніше.
Так.
- Отак сюрприз. - Привіт.
- Маєш гарний вигляд. - Дякую.
Вибач. Пілатес затягнувся. Треба прийняти душ.
Знаєш, я така втомлена.
Може, просто посидимо в тебе вдома?
Як тобі ця ідея?
Тобто ти завелася?
Та йди ти.
Піду в душ. Чи хочеш мене брудного?
Ні, мийся. Я поїсти замовлю.
Гаразд, тоді поїхали.
Гадаєш, я доступна?
Зовсім ні. Жартуєш? Я радий, що ти прийшла.
Як гадаєш, я повія?
Ні. Зовсім ти не повія.
Ти неймовірна й сексуальна.
Але що, коли я все ж повія?
- Стривай. Що? - Так.
Так. Вибач. Я намагаюся тобі щось сказати.
І в мене погано виходить.
Знаєш що? Далі не треба.
Я знаю, в чому справа.
Маєш герпес.
- Так? - Ні.
Нічого страшного. Нема чого соромитися.
Ні. Це не герпес. Я маю фантазію.
Я намагаюся
- розповісти тобі про це… - Що за фантазія?
Загалом, коли я вчилася в старших класах, був один тип.
Зрозуміло, шкільна фантазія.
Його звали пан Айронс. Справжнє ім'я.
Ага. Він був учителем?
Він стежив за дисципліною.
І він ходив із такою
широкою дерев'яною палицею.
- І іноді він… - Розумію, куди ведеш.
…сердився, коли хтось йшов без пропуску.
Хочеш його зобразити?
Скажи, що мені робити.
Так, сідай.
Добре.
Сідай, ніби ти за своїм робочим столом.
Ось тут вікно.
І…
Ти мене бачиш,
а в мене немає дозволу на вихід із класу…
У тебе неприємності.
…у руках.
Я йду коридором.
Юна леді.
Знаю, голос не такий.
Так, вибач.
Ну я спробував, але не вийшло.
Схоже на Джулію Чайлд.
Нормальним голосом?
- Ти мене засмучуєш. Хто це? - Знаю. Вибач.
- Це мама. - Гаразд.
Мамо, привіт. Що трапилося?
Мамо, заспокойся. Ти плачеш?
Чорт, брате!
Ти. Я зроблю ці фотографії.
- Мені треба було тобі потелефонувати. - Підходь до телефону, друже.
Так, у мене все гаразд.
Джоше, як справи? Як ти?
- Усе гаразд. - Давно тебе не бачив.
- Знаю. - Чим ти займався?
Працюю над лінією кросівок.
- Заціни. - Ти робиш кросівки?
Я роблю кросівки. З дівчатами все в силі?
Так. У силі.
- Радий тебе бачити. - І я.
Ось він. Добре, показуй.
Як добре!
Увесь день слухав сьогодні запис.
Так сподобався, зробив би масаж простати.
Гаразд. Нам треба поговорити.
З тобою все гаразд?
Що трапилося?
Що таке? Ти мене лякаєш, друже.
«Фассі Пусс», ти, я, наш власний лейбл.
Уперед назустріч своїй бісовій мрії.
Класна думка.
Ходімо нап'ємося.
Знаєш, що мене добиває?
Коли чоловіки хочуть визнати перевагу жінки.
Завжди хочеться сказати: «Пішов до біса, друже.
Ти однаково намагаєшся заволодіти розмовою».
Днями один хлопець на заняттях з астрономії сказав:
«Я повністю розумію і підтримую
участь жінок у науці нарівні із чоловіками».
Я і говорю: «Пішов ти, бовдуре.
Нам не потрібний твій дозвіл. Дякую.
Щиро дякую».
Квасолько!
Що?
Ти не повернула добриво.
Чорт.
Вибач.
Хто це з тобою? Це Шейла?
- Ні! Сонце, йди спати. - Добре, на добраніч.
Я маю кілька питань.
Розкажи про своє екзаменаційне есе.
Ну, я маю ідею,
що є певний зв'язок
між поняттями «жінка»
та «юдаїзм».
Так, фалос так співвідноситься з розп'яттям,
як піхва — з Голокостом.
Річ у тому, що ми терпіти не можемо, коли в есе
гори нудної теорії.
Особистий досвід.
Ось на що треба спиратися.
Зрозуміло.
У моїй родині дещо сталося.
- Мій батько — транссексуальна людина. - Так.
У нашій сім'ї такий дивний розкол,
і я зараз цим просто одержима. Ніхто ні з ким не розмовляє.
Там просто безодня горя,
й останнім часом я багато про це думаю.
Можливо, у цьому щось є.
Розкажи про себе. Коли ти розкрила свою орієнтацію?
Скільки років тобі було?
Тридцять три.
А зараз тобі скільки?
Тридцять три.
Пройшов лише місяць.
У вас у родині терплять до останнього.
Це така річ, яка дуже довго спливає
на поверхню.
Бачила моїх котів?
- Так, я їх бачила. - Справді?
Так.
Вона зрештою заснула у твоєму ліжку.
Вона відмовилася йти до свого.
Навіщо мене покликала? Чого я повернулася?
Мене менш як годину не було. Що трапилось?
Твоя дочка довела мене до сліз, ось що сталося.
- Мамо, ти… - Вона справжня стерво!
Мамо, з дітьми нема чого плакати.
Ти доросла жінка.
Ти їй скажи.
Вона й мертвого доведе.
Мало мені тих,
через кого я почуваюся нікчемою.
Гаразд, просто… Закриймо цю тему?
Мій вечір уже повністю зіпсований.
Твій вечір? А як щодо мого вечора?
Навіщо пропонуєш посидіти з дітьми, якщо терпіти цього не можеш?
Тому що всі мої друзі сидять зі своїми онуками.
Зрозуміло. Що ж, це вагома причина.
Я тобі не казала.
Але твій батько залишив мене.
Я знову одна.
На добраніч.
- Моро. - Так?
- Посидь із нами. - Ні.
- Перестань. Сядь. - Сядь, будь ласка.
Гаразд.
Що ви дивитесь?
Не знаю, але цього мужика роздере ведмідь.
- Це актори? - Ні, це справжні люди.
Їх кидають у дике середовище з коробкою крекерів.
Я сумував за цим запахом.
Можна тебе запитати?
Ти завжди зустрічався з трансжінками?
Так.
Я зрозумів, що мене тягне до них, ще в юності.
Спочатку я приховував це,
мастурбував,
знімав дівчат у Санта-Моніці.
А потім зрозумів, що мені не потрібно розділяти любов і секс.
Я радий, що можу бути чесним із собою.
Чудово.
А ви обоє…
Ти знайомив Давіну із сім'єю?
Ні. Уся моя сім'я мешкає на сході.
- Тобі подобаються жінки? - Так, я люблю жінок.
Я завжди любила жінок. Усе життя.
Я люблю їх цілком. Від голови
до вагіни.
Я обожнюю вагіни.
Тут нема чого соромитися.
Немає.
Піду спати.
Справді?
Мені якось не спиться.
Гаразд, книгу візьми.
Почитай досхочу.
А якщо змерзнеш, у коридорі є ще укривала.
Та й кішки тебе зігріють.
На добраніч.
Ось цього мені бракувало.
Тому що те, що справді…
Яка частина…
Я сумувала за тобою.
Сумувала за очима.
- За твоїм обличчям. - Так?
За твоїми вухами.
Чорт! Вибач, люба.
Творчий керівник Юрій Лаховський ривала.