"בואנה נלך לחורשה
"ונדמם על מקל וסת בהפרשה
"ראינה, יש מעגל תופים
"אולי נוכל להצטרף לחוגגים
"בואנה נרד למדורה
"נצלה איזו טופו-נקניקיה
"אולי כמה זושות באוהל תשתינה איזו בירה
"אנו לסביות בחורשה
מכירות אתן את פיית היער? אתן יודעות שמילתי מחרידה
"נימפות, פיות, מכשפות אין זין בסביבה
"כי האחיות מסתדרות בעצמן כל הלילה
"כן, לסביות בחורשה."
ברוכות הבאות הביתה, גבירותיי! -תודה.
טרנס-פרנט
- 1 בינואר, 1994 -
יש עדיין סדנה להכנת טמפונים?
כן, ומציעים להגיע מוקדם.
תשמעי את זה, יש אישה ששמה "שאמאן דוב בוכה"
שעושה "מעגל כוונות".
זה יכול להיות מעניין. יש לי הרבה כוונות.
כמו מה? -כמו לנשום.
אני מוצאת פה יראה, יראת כבוד כאן.
"דוב בוכה" מחכה לך ליד ה"טיפי הרוחני".
עברנו ליד טיפי.
הנה היא מתחילה.
שירותים ניידים. כתוב שירותים ניידים.
חשבתי שזאת סדנה. -את יודעת מה את צריכה, אימאבא?
את צריכה סדנה לקריאת קטלוג הסדנאות.
אני צריכה את זה?
אל תספרי לאימא שלך.
לא כדאי לספר לה שבאנו אפילו.
היא תהרוג אותנו. -היא בסדר.
יש מקום למדיטציה ליד הטיפול בצעקות.
"מסלקות קורים בבקתה עלובה
"ידיים עם שלפוחיות על ידית את-החפירה
"חופרתי עמוק מדי, כך תמיד אני עושה
"רואה אני את פניי על פני האדמה
"לנרקיסוס אני מאוד דומה
"ריק של תהום כהה
"על שפת כחול מטביע עומדת
"אחר הירוק שמאחורי אוזניי אני תרה
"ואפילו זיעתי מניקיון מריחה
"בהקת הלבן עד כאב עיניי סינוורה
"להשיג פטיש ומסמר, צריכה לקום ממיטתי
"ללמוד כיצד להשתמש בידיי
"לא רק בראשי בבית סוהר מחשבותיי יכלאוני
"עתה יודעת אני שלעולם לא יגדל מיפלטי
"מסנטרי שנתמך בתנוחה מהורהרת
"את האדמה יש לטפח אם תרצי ורד
"חיי הם חלק מעצם החיים
"וגיליתי שרכיביי יותר ויותר נייחים
"כשאני חושבת שילדה קטנה ביקום
"לא יכולה לעשות מאום"
אני לא יודעת מה אני אוכלת.
זה קציץ אגוזים.
זה לא ממש עוזר לי. זה בשר? זה...
אגוזים? -זה קרטון מכוסה ברוטב.
אני חושבת שזה טעים.
בסדר. אני הולכת לראות את "הדוב השאמאן הבכיין".
אם אתן בסדר.
לא, אני באה. אני רוצה לראות את לזלי עושה את קטע השירה שלה.
אני בטוחה שאת רוצה לראות את הקטע ההוא של לזלי.
את בסדר? -את בסדר?
אני רק אנוח.
את בטוחה? בסדר. -הכול טוב.
להתראות.
אלה יפים מאוד, לא?
כן, קניתי זוג בדיוק כזה בשנה שעברה.
זה מינשוף. -את אלה? ינשוף?
כן, ינשוף זה תמיד טוב.
סליחה? שלום. סליחה על שאני מפריעה.
כמה עולים של הינשוף?
כל העופות הדורסים החל ב-50.
כל העופות הדורסים? -כן.
אני לא יודעת אם הם מתאימים לגילי.
את לא נראית כמו מישהי
שאנשים אומרים לה מה לעשות.
באמת?
מה שמך? -ויקי.
אני מוארה. נעים מאוד. -היי, מוארה.
מה שלומך? -טוב.
את נהנית? -כן, חוץ מקציץ האגוזים.
לא יזיק לו קצת שיפור.
אלוהים. -אני יודעת.
הפסטיבל הזה לא מפורסם באוכל שלו.
אבל הוא נהדר. -זה נחמד.
זה מקום טוב להשתחרר בו.
כן. ממה את משתחררת?
"מאוס טראפ" בלרצ'מונט שייך לי.
אני מכירה את "מאוס טראפ".
את סוחרת גבינה. -כן.
זה נפלא.
מה איתך? פעם ראשונה כאן?
באתי עם הבנות שלי.
כן, כלומר, זאת הפעם הראשונה שלי.
זה נפלא.
אפשר לשאול אותך שאלה?
את טרנסית?
כן. -מעולה.
תודה. -מגניב כל כך
שאת שמה קצוץ על המדיניות המטומטמת הזאת.
את יודעת, "נשים שנולדו נשים" וכל הקשקוש הזה.
יש מדיניות? -כן.
אבל אני חושבת שלטרנסיות יש זכות מלאה להיות כאן.
מעולה שאת כאן.
סליחה. היה נעים להכיר אותך.
את לא צריכה לברוח.
- שוק -
"מאורסת הייתי
"לחיים מלאי בושה ורעמים
"דומות לא נהיה לעולמים
"כי הימים ללילות הופכים
"ועבורי הם עדיין לא נסבלים
"שני לבבות חוששים
"שיהיו עוד ייסורים
"ועבורי הם עדיין לא נסבלים
"ואני בשלב הייסורים
"רק הלכתי, והסליחות שטפו פנימה בזרמים
"ואמרתי, רק הלכתי, והעץ פנה במאמרים,
"לא, המפתח וקרקעית הים באור מוצפים,
"ואנו פשוט מתרגלים, ככל שאנו יותר מעמיקים
"ולסובב את המפתח יותר ויותר מתקשים
"ולבסוף אנו הולכים
"והכהים רק הולכים ומכהים.
"בדיוק כשלאור אנו מתרגלים.
"אבל הכחולים והאפורים והתחושות שאנו תועים,
"הן כמו בית, הן כמו משפחה".
יש!
תודה רבה.
תודה שבאתן. תודה.
היי. -היי.
נעים להכיר אותך. -נעים להכיר אותך.
מה שמך? -ג'ואן.
ג'ואן.
תודה רבה. זה היה מדהים.
בבקשה. -תודה.
על לא דבר.
היי. -שלום.
זה היה... לא ייאמן.
תודה. אני שמחה שאהבת את זה.
זה גורם לי לחשוב שכולם צריכים להיות משוררים.
את לא רוצה שכולם יכתבו שירים.
ראיתי את בלה צועדת קודם עם השמשיה הגדולה שלה.
כן, יש הרבה סרטן עור
במשפחה שלה. -אני בטוחה, כן.
נפרדנו.
אני מצטערת. לא ידעתי.
אל תצטערי.
איפה סיד?
בעצם, גם אנחנו נפרדנו.
אז באתי... עם אחותי ועם אימאבא שלי.
סוף שבוע של בנות.
לעזאזל. -מה?
יכול להיות שזה לא הרעיון הכי מבריק שהיה לך.
למה?
הפסטיבל הזה נוסד ל"נשים שנולדו נשים"
ויש כאן אנשים שלא רוצים טרנסיות פה.
את רצינית? -כן.
זה מטורף. כולן נראות כל כך מסוממות ורגועות.
תתפלאי.
יש כאן נשים שחוסכות כל השנה.
והן באות לכאן והן מרגישות צורך לגונן.
ובסוף הן יורקות שנאה.
אני חושבת שאני צריכה ללכת לחפש אותה.
אני יכולה לבוא?
כן.
"פגי גורדון
את יקירתי
בואי לספר לי
מה הסיבה
למה אני נפגעת ממך כך
אני כל כך מאוהבת..."
שרה?
אלוהים.
ג'וסלין. -שלום.
מה לעזאזל את עושה כאן?
לא ידעתי שאת... -לסבית.
לא. באמת? -זה נכון.
את מכירה את מרלה מקפרלן, נכון?
עם התאומים בכיתה ג'? -כן.
כן, עזבנו את הבעלים שלנו זו בשביל זו.
ברצינות? אני לא המנודה היחידה?
זה מגניב כל כך.
מה?
אני יכולה להגיד לך משהו
ולנסות לעזור לך קצת אולי?
בסדר.
לאף אחד לא אכפת מה שאת עושה.
אני יודעת שאת חושבת שאכפת, אבל זה לא נכון.
האנשים בבית הספר שלנו חושבים בעיקר
על הסעות ועל מפגשי משחקים ושיעורי בית ו...
הנה, הפרצוף הזה. -מה?
הפרצוף הנעלב הזה שאת עוטה.
אף אחד לא רוצה לראות את זה.
באמת. תיפטרי ממנו.
כן, בסדר.
תסלחי לעצמך. זה בסדר.
תתקדמי בחיים שלך, אחותי.
אז רגע, איפה לומר לה שניפגש?
סוג'ונר. יש לי שם נקניקיות מוברחות.
בסדר.
את בטוחה שלא צריך לחכות לה כאן?
לא, אני מבטיחה לך, היא בסדר. -בסדר.
בואי.
- אימאבא, אנחנו בסוג'ונר. אלי -
היכנסי.
חיכינו לך.
לי באופן אישי? -כן.
בואי. עליי למשוח אותך.
יקירתי. לא, לא. -סליחה.
זה בסדר.
תודה. -את מבורכת, ילדתי. בבקשה.
שמי אשלי.
או כפי שמכירים אותי יותר, "דוב בוכה".
חלק מכן באו מסיבות אישיות, אהבה אבודה.
או כדי להתאבל על הנשיות הרצוחה שלכן.
את חלקכן אני מכירה מקבוצת התיפוף לסילוק גזענות שלי.
בבקשה, כולן לשכב. אנחנו נצא למסע.
ייתכן שתחוו רגשות עמוקים.
צחוק.
בכי בלתי נשלט... זה לא נדיר כאן. רק לשחרר.
את רוצה לתפוס את מקומך על השטיח כדי שנוכל להתחיל?
אנחנו רק נשחרר רגשות, רגשות עמוקים.
אני חושבת שטעיתי באוהל.
שלום. אני שרלוק הליצנית. ואני גם קוסמת, דרך אגב.
אפשר לעניין אותך במופע קסמים?
30 דולר לשעה? 20 דולר לרבע שעה?
תעזרי לי, בבקשה. -כבר אמרתי לא.
מרושעת.
"כבר אמרתי לא."
שלום. אפשר לעניין אותך בקסם קלפים?
לא, תודה.
גבר בשטח! -מה קורה?
גבר בשטח!
-מה קורה?
כשהגברים באים, והם באים, אגב,
רק כדי לקחת את החרא שלנו, אנחנו אוהבות לומר "גבר בשטח"
כדי שכולן יידעו שיש פה גבר,
כדי אף אחת לא תתחרפן או שתתרגש יותר מדי.
הייתה בעיה עם העובדים?
הבעיה איננה עם העובדים.
הבעיה היא שהם גברים!
גבר בשטח!
-מה...
גבר בשטח!
אני הולכת. -גבר בשטח!
אתן יודעות איפה מחנה סוג'ונר?
סליחה, את יודעת איפה מחנה סוג'ונר...
אלי! שרה!
סליחה.
ראיתי...
ראיתי אותך עכשיו מוליכה את האישה הזאת ברצועה?
כן. היא הכלבה השובבה שלי. אלה היו משחקי תפקידים.
משחקי תפקידים?
כן.
את יודעת, חילופי כוחות בהסכמה.
משחק תפקידים?
את מעוניינת?
אלי?
שרה?
אנחנו גרגירי אבק. -הנה זה מתחיל.
כן. זלדה שונאת שאני מדברת על פילוסופיה.
אבל הלילה זאת הרגשה טובה כל כך
להיות סתם גרגיר חסר משמעות
עם המשפחה הנבחרת שלי.
שמעו, שמעו, לחיי הגרגירים.
לגרגירים!
מעולם לא הרגשתי חופשיה לגמרי
עד הקיץ הראשון שלי פה, כשהסתובבתי עירומה ביער,
מתחת לירח מלא.
זה נכון כל כך. נעים כאן כל כך.
נוח כל כך. אין טורפים.
חוץ מהיתושים הארורים. לעזאזל.
נורא שכל הנשים מסתובבות כל הזמן
בעולם האמתי עם חרדה קלה
שיאנסו אותן או יטילו בהן מום.
אלוהים, אימאבא. היי.
סליחה. היי. -דאגתי לך כל כך.
היי. -היי, מותק. אני רוצה ללכת.
מה? -אני רוצה ללכת הביתה.
לא. מה?
אני רוצה למצוא את שרה ונלך.
לא, בבקשה תקשיבי. -אני אסביר.
אני מסוממת נורא, כאילו, מסוממת נורא.
ומאוחר כל כך. -בבקשה.
זה מקום בטוח ונחמד.
הנשים האלה נחמדות מאוד. אני יושבת כאן כבר זמן מה.
רק תשבי ותשתי בירה אחת.
מוארה, בואי. שבי.
היי, לזלי, אני לא... -בבקשה? רק בירה אחת, טוב?
בירה אחת. -הנה, קחי את שלי.
היא פתוחה. אביא לך כיסא.
מתברר שפמיניסטיות מהגל השני
כינסו אספת חירום
כי מחנה הסאדו-מאזו נעשה גדול מאוד השנה.
נעשה משוגע פה.
הקיצוניות הארורות.
כן. לחיינו, הקיצוניות.
לחיי הקיצונית האחרונה.
כן. רק אל תעשי בלגן, סנדי,
כי אלי ומוארה לא ידעו בכלל על המדיניות של הפסטיבל.
לזלי, מה מדיניות הפסטיבל?
היא פשוטה מאוד.
"נשים שנולדו נשים". -אני לא רוצה להיות חצופה,
אבל מה זאת אומרת "נשים שנולדו נשים"?
זאת אומרת אנשים שנולדו עם ווגינה ורחם.
קודם כול, האם המשמעות של זה שאם
עברת כריתת רחם, את לא אישה?
בינגו. הנה שוב כריתת רחם.
בחייך. היא זו שאמרה רחם.
אני רק אומרת שרחם
לא מעניק לך כרטיס כניסה למקום הזה.
תראי, אני נהגתי במחרשה. אני פיניתי את היער הזה.
ועשינו את זה במחשבה אחת,
שלנו, הנשים, יהיה מקום בטוח אחד בעולם.
איש לא מנסה לקחת מכן את היער שלכן.
אני רק מרגישה שגם לי יש זכות להיות פה
כטרנסג'נדרית.
אני מרגישה שזה יותר
בגלל העירום והמקלחות... -בגלל העירום?
הרבה נשים כאן מופעלות על ידי פין.
למה? -פין הוא טריגר לנשים רבות.
כי כולנו נאנסנו.
כולן? -טוב, לא.
אני נאנסתי. -אני לא אנסתי אותך.
זה נכון. היא הפסיקה לאנוס מזמן.
בשלב הזה זה נעשה ממש מוזר,
כי פתאום השיחה סובבת סביבך
וכולנו מתאמצות לגרום לך להרגיש בנוח.
אתן מתאמצות שארגיש בנוח?
כן. -עכשיו אתן מתאמצות שארגיש בנוח?
אנחנו מנסות להסביר לך את זה. -ולא אכפת לי מהפין שלך.
זה בגלל זכות היתר. -איזו זכות יתר?
סבלתי כל כך עד שלא הרגשתי שום "זכות יתר".
הכאב שלך וזכות היתר שלך הם נפרדים,
וברקלי הייתה דוגמה מצוינת לכך.
כן, על אף... על אף שסבלת באופן אישי,
ובאמת סבלת,
בכל זאת קיבלת פיצוי כגבר
והבית היה שלך.
אימא הייתה זו שנאלצה לעזוב. זה לא בלתי סביר.
זה העניין? הבית ואימא?
לא. -אני הולכת. אני צריכה ללכת.
זה לא קשור לאימא ולבית. -אני הולכת.
תקשיבי. -שטויות.
הקשקשנית בעלת זכות היתר עוזבת.
את נשארת כאן עם הרחם שלך או שאת באה איתי?
אלי ילדה גדולה. -איזה עצבים.
נזפנית. -כן.
אני זוכרת את זה.
אני מצטערת.
לעזאזל.
אימאבא?
שרה? מותק? אני צריכה ללכת.
שרה?
כן.
אימאבא!
אימאבא?
בן זונה.
את צריכה עזרה? -מה?
אני יכולה לעזור לך? -לא.
זה לא נפתח? -לכי מכאן. אני בסדר.
גבר בשטח!
גבר בשטח! גבר בשטח!
גבר בשטח!
האישה הזאת עוזבת את החור המזוין הפמיניסטי הזה!
תודה לכן על האדיבות שלכן.
ולכו תזדיינו!
"אני רוצה אותך
"יותר ממה שאני צריכה אותך
"ואני צריכה אותך נואשות
"האם את חוזרת?
"אני מחכה
"לא חלמתי מזה זמן רב
"לא הצלחתי לישון
"האם את חוזרת?
"אני מחכה
"האם את חוזרת?
"אני מחכה
"אני רוצה אותך יותר ממה שאני צריכה אותך"
"ואני צריכה אותך נואשות
"האם את חוזרת?"
היי. -היי.
זאת ויקי. היכנסי.
"אני מחכה
"אני מחכה." יכנסי.