Když jsem si našla tu bulku, věděla jsem, že je to vážné,
i když mi doktor říkal, že mám jen fibrocystickou mastopatii.
Po dvojité mastektomii jsem se naučila důvěřovat vlastním instinktům.
To je děsivé.
Bylo to těžké, víš? Bylo mi strašně zle.
Ale dost už o mně.
No tak mi uřízli prsa, no a co?
Jsi spíš na sprchu nebo na vanu?
Jsi spíš sprchová nebo vanová?
Jsem sprchová.
Já byla dřív sprchová, ale začínám být vanová.
Tak fajn.
Nevadí ti mít společný pokoj? Mně ne.
Dalo by se říct, že jsem HBO.
-Co to znamená? -Hlavně bez očekávání.
Tohle je moc pěkné.
-Co to je? -Náramek.
-To je pravý tyrkys? -Ano.
Děkuju.
Na.
Chceš se přitulit?
Tulím se já nebo ty?
Ty.
Takhle je to fajn.
Tulíš se ráda?
Ano.
Strašně ti buší srdce.
Je to moc?
Ne, to je dobré.
1. LEDNA 1994
Neoprávněné vniknutí.
-No tak. -Skoč do vody.
Je krásně teplá.
-Jste sjetý? -Už ne.
Pojď k nám.
-Dobře. -Kopeš do mě.
Můžu?
Bacha.
-Do prdele, to bolelo! -Jo?
Bože můj.
Myslíte, že zkáza rodu Pfeffermanů nastala,
když jsme se přestali koupat v tomhle bazénu?
Bylo to ze dne na den?
Bylo to v létě.
Vzpomínám si na to.
Měla jsem menses a nosila jsem obří vložky.
Chtěla jsem se koupat s vámi, ale nešla jsem.
A dva měsíce nato odešel chlapík přes bazény.
Nesouviselo to s tvojí periodou?
Ne, nesouviselo. Proč by to mělo souviset?
Znělo to tak.
Ne, byla to shoda náhod.
Odešel čistič bazénů, pak se bazén zaplnil listím
a byl zalistěný celý dva roky, protože to nikdo nevyčistil.
Jo, dno bylo šedivé, zelené, hnědé a měděné.
Vytvořil se tam sliz.
Bože můj, to je paráda, co?
Myslím, že jsem v tom lese konečně na něco přišla.
Říkám si... Nevím.
Možná se zaměřím na náboženství a Boha nebo tu bohyni v sobě.
Přemýšlím, že se víc ponořím do judaismu
a budu hledat svou duchovní stránku.
Judaismus?
Já jen...
Musíš mi slíbit...
Co?
Že to bude bez Raquel.
Hej, uděláme čajový dýchánek. Čajový dýchánek!
-Tak jo. Můžeme? -Můžeme?
-Vicki. -Ano?
Já nevím, co mám dělat.
Co bys chtěla dělat?
Já nevím.
Chceš mě vidět?
Co tohle? Nechat nebo sundat?
-Sundat. -Dobře.
Ne.
-Zatím mi to nech. -Dobře.
Ano. Ach ano.
Bože! Ó Bože!
Líbí se mi, kam tě ta stěna vede.
Všímej si každé skuliny.
Hele, teď mi došlo, že je to poprvé,
kdy jsme po strašně dlouhý době všichni single.
Páni.
To je fakt divný.
My tři bychom se měli vzít. Ať žije incest!
Pomáhal bys mi s dětma?
Můžu si to vzít?
Klidně.
Pořád se mi vrací jeden sen, který se mi zdá snad věčnost.
Mám hodinu na to,
abych se rozloučila s někým, koho miluju a kdo má zemřít.
Musím to říct bezchybně, protože je to moc důležité.
Jakmile se podívám na hodiny, uběhne další minuta.
Je to další minuta, kterou jsem promarnila.
Ani nevím, kdo to je. Možná moje máma. Netuším.
Jaká je?
-Moje máma? -Ano.
Moje máma...
Neviděla jsem ji už dlouho. Je mi trapně o tom mluvit.
Povídej.
Neviděla jsem mámu tři roky.
Kvůli tomu, že nepodpořila tvoji proměnu?
Bylo to víc věcí.
Nikdy mě neviděla
jako Mauru.
Jela bys se mnou za mojí mámou?
Já...
Návštěva něčích rodičů už je dost intimní věc.
Na to ještě nejsem připravená.
Chápu to. A obdivuju.
-Musíme mít určité mantinely, že? -Ano.
A ty máš úžasné mantinely. Jsou sexy.
Máš sexy mantinely.
Bylo to spíš jonické než ironické, co?
Jo, bylo to ikonické.
Bylo to bionické.
Bylo to... Poupátko!
-Ahoj. -Nazdárek.
Mějte se.
Pojď dál.
Jdeš pozdě.
Omlouvám se.
Polož to.
Na kolena.
Vyhrň si to.
To by šlo.
Díky. Jsi vybavená.
Je to lepší než hotovost.
Jo, to jsou špinavý prachy.
Uvidíme se příští týden.
Díky, Pony.
-Ahoj. -Ahoj, ty.
Je tu moje máma?
Šla se nechat ostříhat.
Fajn. Můžu dál?
Jasně.
Je to oficiální. Už nejsem bakalář.
Diplom už je na cestě.
To je báječné. Skvěle, Poupátko. Jsem na tebe hrdá.
Děkuju.
Ale je to divné.
Je to velká změna.
Navíc se ještě vzpamatovávám z Idyllwildu. Je to tak vždycky?
Každý rok je to jiné.
Někdy ta idyllwildská kocovina trvá pár dní,
jindy je to i pár týdnů.
A můj účet za Red Bull je monstrózní.
Je Maura v pořádku?
Nevím. Asi bude v pořádku, ale...
Jo?
Kéž bych věděla
o té neshodě v komunitě.
Řekla bych ti to, kdybych věděla, že ji chceš vzít s sebou.
Vlastně to souvisí s tím, o čem jsem přemýšlela.
O bolesti a úzkosti,
které se přenáší z generace na generaci.
Nejde jen o holokaust, pogromy nebo ty židovské boty.
Jde mi spíš o metaforický holokaust.
Ali, na mě nemusíš nic hrát.
Já...
Nic nehraju. Nevěděla jsem, že to tak působí.
Buď sama sebou.
Dobře.
Chci, abys příští rok dělala asistentku na mojí katedře.
Panebože. Vážně?
Děkuju. To je úžasné.
Ale něco ti teď navrhnu.
Dobře.
Moc jsme si to na festivalu užily, viď?
Ano. Nevěděla jsem, jestli na to zavedeš řeč.
Zavedla jsem.
Dobře.
Ráda bych s tebou trávila víc času
a moc ráda bych tě víc poznala.
Ale je proti pravidlům této fakulty, aby profesoři šukali se svými studenty.
I s těmi magisterskými?
I s těmi.
Takže...
máš na výběr.
Chceš být moje studentka
nebo moje holka?
Ta kapela je fakt moc dobrá.
Jede na turné po osmi městech.
Když s někým cestuješ dva dny, poznáš ho líp,
než když ho znáš dva roky.
Co ty a máma?
Zdá se, že jste se dost rychle sblížili.
To je pravda.
Máš s tím problém?
Ne. Chci říct,
že asi nemám.
Nic mi do toho není, ne?
Ale je.
Záleží mi na tom, co si myslíš.
Co to bylo?
Nevím.
-To je husa? -Ne, kachna.
Počkej. Sundej si bundu.
Sundej si ji.
Proč?
Roztáhni ji jako deku před sebe.
Natáhni ji před sebe.
-Takhle? -Jo. Teď ji do toho zabal,
aby nemohla máchat křídly a neublížila si.
Klídek.
-Mám ji odnést? -Jo.
To je dobré.
Odneseme ji do bezpečí.
Dobře.
Je mi to moc líto.
Je mi to vážně moc líto.
-Co je ti líto? -To s tím víkendem.
Kdybych to věděla, nevzala bych tě tam.
Možná začnu na podzim studovat u Leslie.
Víš, já Leslie moc neznám.
Ani neznám lidi na katedře genderových studií,
ale přijde mi moudré držet se dál od lidí,
kteří přehnaně lpí na určitém dogmatu.
Ale to je můj názor.
Dobře.
Jsi v pořádku?
Ne. Jsem nervózní.
Jak vypadám?
Hezky.
Musím se zhluboka nadechnout.
Jo, tady. Rose Pfeffermanová.
-Můžem? -Jo.
Tak jo.
Mami?
Ahoj, mami. To jsem já, Morty.
Teď si říkám Maura.
Maura.
Ahoj, mami.
Ali znáš.
Ahoj, Bry.
Soto 1139, Soto 1139.
Soto 1139...
Tady to je. Určitě tam chceš jít?
Ano.
Možná je ochrnutý nebo zmrzačený.
Doufám, že je z něj mrzák.
-Jak vypadám? -Sluší ti to.
-To není pravda. Přestaň. -Vážně ti to sluší.
Sháním Haima.
A kdo jste?
Jsem jeho žena a tohle je jeho dcera. Kdo jste vy?
-Haime? -Jste také jeho žena?
Broučku, tak jsi to dokázala.
Přijely jsme na vlastní pěst, a ne díky tobě.
Máš štěstí, že jsme tě našly. Nevěděly jsme, kde tě hledat.
-Dal jsem tvojí mámě adresu. -Lžeš!
Ty jí lžeš! Ona tě pořád miluje, tak jí nelži!
-Kde je Geršon? -Zůstal tam.
Cože? Nezařídila jsi mu víza?
-Cože? -Nezařídila jsi mu víza?
Kdo to vůbec je? Co jsou zač?
To je Muriel.
Víš, že slíbil, že nám najde dům a pak pro nás pošle?
Rose, já jsem tvůj táta. Vždycky budu tvůj táta.
Máš ráda knížky, viď?
Je tu knihkupectví. Koupím ti knihu.
O nějakém rytíři?
Nebo o něčem jiném? O šití?
O Francii?
Hlavně se na mě nedívej takhle.
Nemůžeš...
Nemůžeš se dívat jinam?
Prosím, Rose. Nemůžeš se dívat jinam?
To je dobré, drahoušku.
Přestaň se na mě takhle dívat.
Nemůžeš se dívat jinam?
-Dále. -Haló?
Co tu děláš?
Co tu děláš ty?
Promiň. Jdu trochu pozdě.
Ne, jdeš hodně pozdě.
Zkejsla jsem na 405ce. Byla tam nehoda. Nemůžu za to.
Jenom mi posunuli schůzky, takže v pohodě.
Bezva.
Konečně jsem prodal ten kreativní kampus na Skid Row.
To ti přeju. Gentrifikace opět zvítězila.
-Co je to za křesla? -Jsou nová.
Jsou tak nízká. Dívej.
O to jde. Máš se cítit...
Jsou strašný!
Byla navržena s určitým záměrem...
-To byl Melaniin nápad? -A nejenom to.
Něco pro tebe mám. Proto tu jsem.
Nabízím ti...
odškodnění.
Co je to?
Paleta očních stínů za 485 dolarů.
-Já věděl, že jsi to byla ty. -Fajn.
-Každopádně se omlouvám. -Ty jsi fakt blbá.
Byla to nehoda. Nechtěla jsem ji vzít.
Obdivovala jsem ji a pak mi upadla. Je mi to líto.
Máš účtenku?
Proč?
Melanie mě nechala.
Jak to myslíš? Opustila tě?
Říkala něco o tom, že do toho vztahu šla moc rychle
a že jsem pro ni moc nudný.
Cože?
To je mrcha! Ty nejsi nudný.
Je to na prd.
To je mi líto.
Nic nedává smysl.
Myslel jsem, že to začne dávat smysl,
ale jako by mi všechno unikalo.
Můžu něco říct?
Jo.
Přijde mi docela očividné,
že jsi v šoku.
-V šoku? -Jo.
A z čeho?
Ze spousty věcí, ale hlavně myslím,
že ze ztráty otce.
Jak to myslíš?
Joshuo, tvůj otec zemřel.
Vždyť maťku pořád vídám.
Ne?
Když někdo zemře, tak už ho nevídáš.
Maura není Mort.
Jo, ale já neměl Morta rád.
No a?
Myslíš, že mi Mort chybí?
Co myslíš ty?
Není politicky korektní říct,
že ti chybí někdo, kdo změnil gender.
Tady nejde o to, co je korektní, Joshuo.
Tohle je o truchlení a oplakávání mrtvého.
Truchlil jsi a oplakal ztrátu svého otce?
Jako že jsem o něj přišel? Ne. Nevím, jak se to dělá.
Obejmi mě.
To je dobré.
Ahoj.
Máš chvilku?
To je ono. Tlačte.
Trvá to moc dlouho.
Asi bude něco špatně.
Nic není špatně, Yetto. Vydrž.
Doktoři vědí, co dělat.
Rose pro něj ještě nemá jméno.
Já už ho vybral, tak se neboj.
-Bude se jmenovat „Fay“. -Fay?
-Nelíbí se ti? -Fay Pfeffermanová?
Jo, to je jméno pro filmovou hvězdu.
Jsi si jistý, že to bude holka?
Otec takové věci pozná.
To je ono.
Gratuluju. Je to chlapeček.
Kreativní dohled Kristýna