Думки про Песах.
Ти прокидаєшся,
а ці два слова на твоїх грудях.
«Час настав».
Ти збираєшся здобути свободу.
Ти більше не раб.
Ти встаєш із ліжка.
Хапаєш власні речі та вибігаєш на вулицю.
І ось,
відчуваєш себе.
Вільною.
Перші промені денного світла.
Позаду твоє минуле. Усе, звідки ти прийшла.
Усе, що, як ти гадала, ти знаєш.
Ти починаєш бігти.
Коли ти біжиш, то чутно голос Божий.
Але ти нічого не можеш розібрати.
Тому ти зупиняєшся. Намагаєшся прислухатися.
Що це… Нічого не чутно?
Ні. Повна тиша.
ОЧЕВИДНЕ
Ось моя сумочка.
Як ти почуваєшся вранці?
Усе добре.
Я щойно сказала до побачення твоїй коханій.
- Невже? - Так.
Гарна шаль.
Так.
Це пашміна.
- Вона синя. Подобається? - Гарний колір.
- Тобі пасує. - Так. Невже?
Ти в порядку?
Так.
Усе чудово. Вікі кохає мене.
І вона просто чудова.
Та…
З дітьми теж усе в порядку.
Вони люблять мене та приймають такою, яка я є.
Діти запросили тебе на день народження в суботу?
- Запросили. - Прийдеш?
- Так, прийду. - Слухай,
те що я роблю в кол-центрі ЛГБТ, — просто чудова річ.
Я щойно почала,
але вже в захваті від того, що починаю дізнаватися про цей світ.
Я отримала все, що мені потрібно.
Отже…
Чому ж я така нещаслива?
Хтось бажає з посипкою?
- Ні, ти бери. - Може, цей поділимо на двох?
Так, я хочу пампухи.
- А чому ти не береш? - Бо я веган.
Хочу зізнатися, що мені дуже подобається
бути в спільноті транс-людей з усіма вами.
- А я не трансгендерна людина. - Хіба ні?
- Ні. - Бекстер — інтерсексуальна людина.
Я народилася з так званими «нечіткими геніталіями».
Я одна з тих. Чула про мене?
- Бачили мене в Опри? - Так.
Не саме мене, але мій народ.
Так, бачила схожу на тебе людину в Опри.
Я прочитала книжку, видану в 2014. Там є зображення.
- Моя черга, добре. - Ні.
Я гадала, ми домовилися про МОБС.
Мора йде першою.
- Що таке МОБС? - Набридло…
Мора, Омар, Бекстер…
Ні, я гадав, що я наступний.
А я гадала, що я перед тобою.
Ні. Я прийму цей дзвінок.
- Ні. - Гадаю, моя черга.
- Гадаю… - Кол-центр Лос-Анджелеса, слухаю вас.
Гадаю, йому подобається слухати сумні історії.
Боже. Одразу поклали слухавку.
- Зараз буде твій дзвінок. - У мене постійно таке.
У мене постійно лише такі швидкоплинні дзвінки.
Ми всі отримуємо такі швидкоплинні дзвінки.
- Твоя черга. - Уперед, Моро.
Кол-центр Лос-Анджелеса, я слухаю. Як я можу допомогти?
Я така зла. Сьогодні був до біса важкий день.
Вибачте. Я вас погано чую. Можете казати голосніше?
Кажу, сьогодні був до біса важкий день.
Я знаю, що бувають тяжкі дні,
але, дідько, сьогодні було дуже важко.
Я встала о п'ятій ранку. Їхала на автобусі через усе місто,
щоб потрапити до цієї клятої лікарні. А там чекала п'ять годин.
Лише щоб почути, що лікар скаже, що я ще занадто молода,
що мене немає в системі,
що мої довбані прийомні батьки мають прийти зі мною.
Усе, що вони роблять, це отримують чек кожного місяця.
Мені здається, що я тону,
я не хочу більше цим займатися.
Ви питаєте, як мені допомогти?
Чому б вам просто не сказати, навіщо мені жити?
Ви сказали, що можете допомогти. Що мені зараз робити?
Здається, дійсно важка ситуація.
Важка? Яке, в біса, гарне слово ви підібрали.
- Ви щось пили? - Що?
Забудьте це. Вибачте.
Ви почувалися так раніше?
Звідки ти береш ті кляті питання, чоловіче?
Серйозно.
Ну, я не чоловік. Насправді я трансгендер.
Ну, лайно. Я теж трансгендер.
Як тебе звати?
Елайза.
Мене звати Мора.
Де ти зараз?
У лікарні Святого Христофора.
- У Святого Христофора? - Так.
Почекай хвилинку. Можна тебе спитати, хтось…
Твоя мама поруч?
Моїй мамі по цимбалах на мене, зрозуміло?
Мама.
Ти не зрозумієш.
Може, і зрозумію. Моя мама теж не піклувалася про мене.
Її ніколи не було поруч.
Мене і мою сестру виховували…
Нас виховували бабця з дідом.
Моїй мамі було все одно.
Б'юся об заклад, що в мене все в рази гірше.
Це вже мої четверті прийомні батьки.
Я певна, що ти навіть не уявляєш, на що це схоже.
Ти колись була в Південному Лос-Анджелесі? Певно, що ні.
Отже, ти не зрозумієш.
Отже, розмова ні про що.
Отже, я зараз у біса піду
та не буду продовжувати цю кляту розмову…
Зачекай.
Елайзо, зачекай, не зникай.
Зачекай хвилинку.
Зробиш мені послугу? Можеш просто глибоко подихати?
Ні, дідько, ні. До біса все.
- Хто ти така, мій психолог? - Ні.
- До біса все. - Піди в безпечне місце.
Куди мені йти? Я ж у бісовій лікарні.
Знайди місце, де ти будеш на самоті.
Прошу тебе.
Ти йдеш?
Так.
Так?
Знайшла зручне місце? Хочу, щоб ти зі мною подихала.
Я дихатиму з тобою.
Добре? Прости вдихай через ніс.
Та видихай через рот.
Просто вдихай через ніс, робиш це?
Та видихай через рот.
Люба, усе добре.
Я поруч.
Усе добре.
Я поруч.
Не можу. Мушу йти.
Елайзо?
Вечері біля телевізора? Певно, ці охолоджені напівфабрикати.
Але знадобиться три порції,
щоб точно наїстися.
- Так. - Я не їм це лайно.
У мене був дзвінок, який одразу пішов шкереберть.
Повністю не так.
Гадаю, я дійсно облажалася.
- Усе гаразд, красуне. - Що трапилося?
Мушу йти.
Ти повністю викладаєшся.
Ми ж не можемо врятувати кожного.
Ми ж не психологи та не соціальні робітники.
Ми тут для того, щоб надати підтримку і якось допомогти.
Щоб не замерзнути, ви розповідаєте історію своєї втечі.
Ви повторюєте її собі знову й знову.
Я вирвалася.
А зараз ви озираєтеся через плече.
Хтось женеться за мною? Або, може, хтось женеться, аби допомогти.
Підпишіться внизу.
Я так розумію, Деррела немає. Хтось щось знає про нього?
Так, добре.
Я навіть не розмовляла з ним.
У вас є посвідчення?
- Вибачте. - Але це добре.
Привіт! Напишіть ваше ім'я внизу.
Я не пацієнтка.
Ця людина зі списку, Елайза П…
Узагалі-то, вам не можна на це дивитися.
Це конфіденційна інформація.
Чому ж цей список у вас відкритий?
Бо люди мають підписуватися, а не читати.
Я шукаю свою подругу і гадаю, це вона.
Ви домовилися з нею про зустріч тут?
Ну, ні. Але…
Вона моя подруга, і я… Я дуже хвилююся через неї.
Можете мені щось розповісти про неї? Хоча б щось.
Я не можу розголошувати інформацію, вибачте.
Це дуже…
Ви сказали, що шукаєте Елайзу?
Так і є. Ви знаєте Елайзу?
Ви зі служби контролю за дітьми чи щось таке?
Ні, я її раніше ніколи не бачила,
але вона в халепі.
Ви щось про неї знаєте?
У неї яскраво-зелене волосся.
Добре. Може, ви знаєте, де вона?
Так, вона збиралася зустрітися з кимось у Слосоні.
- Зустрітися з кимось в Слосоні? - Зустрітися в Слосоні.
Навіть не знаю, що це.
Це такий супермаркет. Десь за два квартали звідси.
- Два квартали? - Так.
- Дякую. - Ага.
«Душа Слосона».
Без «Душі» у вас не буде душі.
«Душа», у кого ще немає «Душі»?
Дідько, хочу трохи кучерів.
Ці занадто довгі.
Вибачте, можна щось спитати?
Мене звати Мора.
- Не поспішайте. - Приємно познайомитися.
Мене звати Лорена.
Адріана. Рада познайомитися.
Шукаю молоду дівчину, у якої неприємності.
Її звати Елайза, я дуже хвилююся через неї.
Вона також трансгендерна людина.
- Та вона… - Як вона виглядає?
- У неї зелене волосся. - Ага.
Може, десь бачили її на вулиці?
Елайза?
На якій вулиці?
Ну, знаєте, це…
Ні. Не це…
Я просто казала… Ні.
Просто ззовні, на вулиці.
- Ні… Я мала на увазі… - Отакої.
Так. Я студентка.
Вони отримують ліцензію медсестер.
- Точно. - Яка вулиця?
Мені шкода.
Я вас образила, хочу вибачитися.
- Так. - Так.
- Нехай щастить. - Бувай.
Як грубо.
Яка вулиця? Ніби ми схожі?
Дідька лисого.
Це звучить огидно.
Тобі зараз дах зірве.
Вибачте, мені потрібно…
- Йой, що сталося з твоїм взуттям? - Я…
Я порвала взуття, мені потрібне взуття.
Є такі, розмір десь 44 з половиною?
- Найбільший розмір 43. - Невже?
Ну…
Може є двостороння стрічка? Щоб я могла склеїти…
Я дуже поспішаю.
У мене точно немає двосторонньої стрічки.
Але десь був звичайний скотч.
Може, є якийсь суперклей. Бо такий може допомогти.
Він точно не допоможе.
Остання річ, яка вам може допомогти, це суперклей.
Щойно ви відкриєте суперклей, він одразу потрапить на ваші пальці,
та ваші пальці застигнуть ось таким чином.
Та весь клятий день ви будете всім казати: «У мене все добре».
Люди гадають, що це круто.
Але це не круто.
Друже, сходи за скотчем.
- Допоможи мені. - Дякую.
Ми це полагодимо.
Зараз я щось тобі скажу.
Це не допоможе!
Може, припиниш базікати?
Якщо зубами не віддереш, тобі нічого не допоможе.
Не буду я зубами нічого дерти.
У мене лесбійський манікюр.
Ти мені не допомагаєш, чуваче.
- Чудово. Вийшло. - Дістала скотч.
Спрацювало, друже.
- Дякую. - Подивися на це!
Бум. Усе зробили.
- Дуже вам дякую. Дякую. - Добре. Зрозуміло. Усе гаразд.
Гарного дня.
Привіт, як вам допомогти?
Мені червону квасолю і рис.
- Картоплю фрі та маленьку колу. - Картопля фрі, добре.
І маленька кола. Це буде сім доларів.
- Усе дуже свіже. - Добре.
- Добре, я чекатиму. - Гаразд.
Привіт, як вам допомогти?
З вас лише два долари.
Добре.
Привіт, як вам допомогти?
Дідько.
Ось лайно.
Знаєте що?
Гадаю, я забула… У мене немає гаманця.
Не взяла гаманець.
Вибачте мені. Я просто…
Мені потрібно було відновити рівень електролітів і...
Але, гадаю, я знаю, де він.
Я залишила гаманець у лікарні.
Я зараз піду й візьму його. Піду заберу його
та розрахуюся за напій.
Добре, можете залишити напій.
Усе гаразд. Не переймайтеся.
А коли повернуся,
залишу вам великі чаєві.
Так, але ви не мусите залишати мені чаєві.
Усе гаразд. Просто,
коли я закриваю касу, я маю підбити підсумки,
щоб товари зійшлися з грошима.
- Якщо є невелика різниця… - Елайзо!
- Вибачте! - Елайзо!
- Елайзо. - І ви просто так підете?
- Привіт. - Що за…
Це я.
Це я! Це Мора!
Іди сюди. З тобою все добре. Це добре.
Це Мора. Не лякайся.
Це я, з телефонної розмови. Пам'ятаєш мене?
Гадала, що дзвінки анонімні.
Вони анонімні.
Але я дуже хвилювалася через тебе.
Ти в порядку?
Ви вкрали пляшку «Ґеторейд»?
- Що? - Ви вкрали пляшку «Ґеторейд»?
- Ні, нічого я не крала. - Ви знаєте, що вкрали.
Я нічого не крала.
Я ж вам казала, що загубила гаманець, що я зараз повернуся…
Та принесу вам гроші.
Мені чхати на гроші.
Уся справа в принципах. Ви зайшли до моєї крамниці
та поцупили щось, бо вважали це своїм.
- Ні. - Іди сюди.
Може, позичиш мені два долари? Я не маю із собою гаманця…
Ви маєте піти зі мною.
Заждіть, я ж не злодійка.
Ви злодійка.
Я мушу поговорити з подругою.
Може, викликати поліцію?
Він до вас чіпляється?
Це не «він». Хіба вона виглядає як «він»?
Цей запах йде з цього манікюрного салону,
він дуже міцний, занадто міцний для закритого приміщення.
Це шкодить навколишньому середовищу.
Підіймайтеся, коли будете готові.
- Ось так. Не поспішайте. - На три, добре?
Ноші, пропустіть.
Що зі мною?
Розслабтеся, пані.
Куди ми їдемо?
- Гадаю, у нас тут психічний розлад. - Здається, так.
В окружній не хочуть приймати психічно хворих.
Чекайте. Куди ви мене везете?
До найближчої лікарні.
Це районна лікарня.
Ні.
Ні, мені не можна до районної лікарні.
Будь ласка, відвезіть мене в Сідарс-Сінай.
- Усе буде добре. - Ні, я єврейка.
Будь ласка, відвезіть мене в Сідарс.
З вами буде все добре, там гарні лікарі.
Моє прізвище Пфеферман.
Розумієте? Пфеферман.
З вами все буде добре.
Ти чекаєш на диво. Ти чекаєш, коли море розійдеться.
Ні, це давнє диво.
А як щодо цього? А що, якщо диво — це ти сам?
А що, як ти свій власний месія?
Що тоді?
Творчий керівник: Юрій Лаховський ти сам?