Джоше.
Привіт, Колтоне.
- Ти в порядку? - Так.
Як справи?
- Заходь. - Добре.
Не можу повірити, що ти проїхав таку відстань лише, щоб мене побачити.
Тобі щось налити чи ти хотів подивитися…
- Усе гаразд. - Авжеж.
Ось вітальня, це їдальня.
Покажу тобі швидко кухню.
- Блоссі чудово готує. - Так.
А ось тут готую я.
У мікрохвильовці.
Тут ми їмо сніданок кожного ранку.
Слухай, а група «Фассі Пусс» гастролює? Я розказав друзям про неї.
- Розповів? - Так.
- Це ж круто. - Так.
- Дякую, друже. - Зараз принесу тобі води.
Я маю тобі щось сказати.
Добре.
- Та я… - Слухай, Джоше.
Не турбуйся, що я можу тримати на тебе образу
чи ще щось таке.
Я багато молився,
я багато працював над своїми почуттями, коли повернувся.
Усе, що сталося між мною, тобою,
рабинкою Ракель і Рітою, розумієш?
Ріта померла.
ОЧЕВИДНЕ
Боже, від цього місця в мене депресія.
Ти робиш гарну справу. Маєш бути серед людей.
Так, але я не завжди це робила,
як неодноразово скаже Брайна.
Якщо тобі стане краще, можеш пізніше купити мені щось випити.
Я куплю тобі багато напоїв.
Заходьте.
Привіт, Брай.
Як вона?
Вони привезли її сюди вранці.
- Вона спить. - Добре.
Привіт, я — Вікі.
- Вітаю. - Привіт.
Привіт, мамо, це Мора.
Я тут з Брайною та Вікі.
Привіт, Розо!
Королівський флеш!
Боже, саме вчасно.
Ну.
Чудово.
Так.
Отже, ось до чого все зводиться.
Якщо нам пощастить.
Хтось із вас зголоднів?
У мене є залишки китайської їжі.
- Я можу розігріти. - Чудово.
Мені не хочеться.
Ми збиралися заїхати в кафе «Елефант».
- Але ви можете щось попоїсти. - Ні. Це нерозумно.
- Навіщо це робити? - Невже?
Так. Витрачати 50 доларів?
Ну ж бо. Мені потрібна допомога, щоб віднести ці речі назад.
Допоможеш мені?
- Так. - Добре.
- Допомогти тобі? - Авжеж.
Тут різні коробки.
Ось так.
Боже мій!
У тебе гарно вийшло. А зараз моя черга. Кидай. Не зупиняйся.
Добре, ось так.
- Дідько, ні. - Дуже мило.
Невже? Подобається моя «Агада»?
Мід-Сіті буде в прольоті.
- Ні, не буде. - Цей седер надере їм дупи.
- Я зробила таку роботу. - Я знаю.
Добре.
- Ти вже з ним переспала? - Боже мій…
Ну ж бо.
- Кажи. Переспала? - Ні.
- Він тобі подобається. - Ні, я…
Ну ж бо, ти не можеш мені сказати, що між вам нічого немає.
Бачу, як його феромони вдівця так і кружляють навколо тебе.
- Він дуже милий зі мною. - Що?
Ні, він такий… Він дуже гарна та порядна людина.
Це… Він дуже милий.
Тебе турбує, що ти можеш не завестися від усієї цієї порядності?
Ну ж бо, тобі треба з ним переспати.
Це так…
Що?
Ви в галактиці, яка називається Хронос,
де всі працюють разом,
та кожен обирає особливий собі аватар —
якусь міфічну істоту. Я, наприклад, чарівник,
а ось хлопець, з яким я нещодавно грав,
він був драконом.
Але чому він вирішив стати драконом?
Я б ніколи не став драконом.
- Ні? - Ні.
Тобто дракони — це не круто?
Ні, просто я завжди хотів бути чарівником.
- Так, авжеж. - Будьмо.
- Будьмо.
- У мене є питання. - Так.
А мама. Вона щось… Вона щось написала чи…
- Про її бажання чи ще щось? - Ні.
- Ми нічого не отримаємо. - Я питаю не про це.
- Послухай мене. - Грошей немає.
Але я гадав, що бабця Роза віддасть мені колекцію марок.
Якщо вона це сказала, вона це сказала.
Рада чути, що молоде покоління
цікавиться філателією.
- Наголос на другу «і». - Невже на другу «і»?
- Так, «філателія». - Ні, не так.
- Правильний наголос на «е». - Так, наголос на «е».
- Точно? - Ти навіть не знаєш, що це таке.
Знаю, це марки. Щось про марки.
Коли збираєш…
Боже мій, я ж ходила до школи.
Тобі потрібні гроші?
Бо я тут, щоб допомогти.
Де ти була 15 років тому?
Навіщо ти постійно вдаєш із себе мученицю?
- Ти від цього ще не втомилася? - Так.
Чому б мені не стати більш схожою на тебе?
Просити в імейлах екологічно чисту їжу, приходячи до тями
- після пластичної операції. - Посунься трохи.
Можна мені спитати щось особисте, Вікі?
Авжеж, так.
Ви надсилали такі листи, коли змінювали стать?
Боже мій.
Що?
Я не трансгендерна людина.
Боже мій. Вибачте.
Вибачте.
Я подумала, що це вам одне в одній і сподобалося.
Відчуваю себе дурепою.
Досі кепкуєш зі зміни статі?
Ні, просто вона подумала, що я трансгендерна людина.
Боже мій.
А якби ти нею була?
А ви знаєте, що в Шотландії є дійсно таке дерево,
яке змінює свою стать
саме зараз.
Єдина операція, яку я робила, це подвійна мастектомія.
Мені дуже шкода. Мені робили лампектомію.
Виявилося, що пухлина була доброякісною,
але очікування було наче жахіття.
Не уявляю, через що ти пройшла.
Я навіть думала зробити реконструкцію грудей,
але не схотіла ще раз піти під ніж.
Ти це чула?
Любий Ісусе,
ми молимося, щоб душа Ріти була з тобою прямо зараз,
і щоб у проміжку між миттю,
коли вона стрибнула й вдарилася об підлогу в супермаркеті,
вона зрозуміла свою помилку та впустила тебе у своє серце.
- Амінь. - Амінь.
Вона не стрибала, це був нещасний випадок.
- Так і є. - Колтоне…
Тільки Ріта та Бог знають, що відбулося насправді, синку.
Але якщо вона стрибнула, вона не потрапить на небеса.
Ніхто ж не каже, що вона зробила це навмисно.
Друже, послухай мене.
Я бачив її за кілька днів до цього випадку.
Усе було добре.
Вона пила сік. З її ліками було все добре…
Вона казала мені кожного ранку, якою щасливою я її роблю.
Так і є. Слухай, я знаю…
Я знаю, що ти відчуваєш прямо зараз, повір мені.
- Я хочу, щоб вона була в раю. - Ти не зробив…
- Вона там буде. - Звідки знаєш?
Просто знаю.
Джоше, ми такі раді, що ти тут,
- поруч із Колтоном. - Це дуже добре.
Слухай, друже.
Коли я прибирав її оселю, я знайшов оце.
Я тоді подумав, що ти маєш мати щось із її речей.
Не знав, що Ріта була хіпі.
Я гадала, Ріта вигулювала собак.
А Колтон зараз проповідує.
Так, ми з Рітою дивилися відео разом.
Дивилися?
Що вона про це думала?
Їй це дуже подобалося, вона казала, що це неймовірно.
Я теж думаю, що це неймовірно.
Авжеж, їй дуже сподобалося, їм дуже сподобалося,
бо в Колтона до цього хист.
Як і в Джіна.
Знаєш, Блоссі, проповідник — це лише знаряддя Бога.
Знаєш, Джоше, побачити, як Колтон проповідує наживо —
ще більш захопливо.
Я ще вчуся.
Ні. Колтоне, про що ми нещодавно балакали?
- Фальшива сором'язливість. - Фальшива…
…огидна для Бога.
Цей талант він подарував тобі, ти маєш ним пишатися.
Так, пані.
Це таке собі «воно».
«Воно»?
«Воно» — це досвід. Це перебування в Каліфорнії.
Це Лос-Анджелес. Це долина Сан-Фернандо.
Це саме те, що я очікував та одночасно зовсім інше.
Воно.
Боже мій, він хоче переспати з тобою.
Боже мій, зроби це.
Зроби це. Зроби це.
- Це місце зайняте? - Ні.
- Привіт. - Вітаю.
М'які губи.
Добре. А зараз зніми верх. Так.
Він дуже… Він хоче цього.
Він зараз втратить розум.
Так, поїхали.
Це буде добре. Ні, це буде дуже добре.
Так, так, так.
Добре.
Можна доторкнутися до твого соска?
Так.
- Добре. - Точно?
Авжеж.
Твоя ареола — це рельєфна карта
кожного місця, де ти колись була,
кожного почуття, яке ти колись відчувала, та…
- Боже мій. - …кожної людини, яку ти колись кохала.
Дякую.
Дозволь мені поцілувати твою вишукану ключицю.
Можеш мене не питати. Просто роби.
Я щойно повернувся з релігійної поїздки,
де ми мали завжди просити дозвіл, перш ніж ми…
- Досить базікати. - Добре.
- Добре? - Так.
Я зараз підійду. Ще хвилинку!
Хочу додому.
Зараз уже підемо.
- Хочу піти негайно. - Ось воно!
Подивися на це.
І до цього ще є пара.
Такі чудові.
- Хіба не чарівні? - Неймовірні.
Я зараз наллю тобі ще трохи вина.
Будь ласка.
- У будь-якому разі… - Подивися.
Я намагалася полюбити ці речі,
- і кожного разу, коли я їх носила… - Трохи потерпи.
- …я почувалася… - Ти хочеш ще випити?
…наче повія.
Будь ласка, не пий більше, я хочу поїхати додому.
Б'юсь об заклад, що ви зможете.
Та не забувай,
ще є одна така срібляста.
Авжеж, є.
Ми з Морою вип'ємо один на двох.
Вона дійсно красива.
Так, напевно…
Напевно, чудово, що є хтось, з ким можна ділитися своїм портмоне.
Усе, я вже хочу піти. Досить базікати, Вікі.
А знаєш, хто привіз мене з лікарні
після моєї колоноскопії?
- Хто? - І ось її понесло.
- Це вона? - Таксист.
А як же Саймон? Він тобі не допоміг?
Ну, Саймон, у нього, знаєш,
є певні фобії.
Цікаво, як він їх отримав.
- Знаєш… - Чому б тобі ще не випити?
Померанський шпіц мого сусіда помер
під час візиту до ветеринара, коли йому чистили зуби.
Якщо це погано для собак,
то, певно, це також не дуже добре для людей.
Хіба ти не турбуєшся, що йому можуть зробити невдалу операцію?
Їй? Так.
- Я дуже турбуюся. - Так.
Але знаєш, я їй сказала раз,
сказала 10 000 разів, вона прекрасна така, яка є.
Ну, я б так далеко не заходила.
Крихітко, я хочу вже піти.
- Я не дуже гарно почуваюся. - Добре.
Я 20 років хотіла зробити ліпосакцію.
- Боже мій. - Я її не зробила, і не вмерла ж.
Це ж не зовсім одне й те саме,
але, Брай, знаєш, як кажуть: «Лови цю кляту мить».
Іди й зроби собі ліпосакцію.
Уже трохи запізно.
Я провела половину життя, піклуючись про матір.
А зараз, що мені залишається? Нічого!
Ну, життя — відстій, люба, а потім ти помираєш, знаєш про це?
- Невже? Але не для тебе! - Дякую за приємний вечір.
- У тебе є все, що ти бажаєш! - Може, уже підемо?
- Ти не був красенем. - Ходімо.
І я гадаю, красивої жінки з тебе не вийде,
операція тут не допоможе.
Святі небеса!
Я не хочу бути трансжінкою, я є трансжінка.
Наступного разу, коли я тебе побачу,
ти, певно, будеш виглядати, як Майкл Джексон
з брюссельською капустою замість носа!
- Оце! Саме через це! - Так?
Саме тому твій чоловік покинув тебе, коли ти була вагітна Саймоном.
Чоловік покинув мене, бо він йолоп!
- Боже. - Вибач, Вікі.
Ходімо.
- Мені шкода, мені дуже шкода. - Не хвилюйся.
Вибач. Мені шкода, що ти це бачила.
Ні, ні, усе гаразд.
Ми просто…
Ми просто дещо хильнули зайвого.
Так.
Можеш дати мені ключі?
- Зі мною все гаразд. - Я знаю.
Ти багато випила, просто дай мені ключі.
Будь ласка?
Дякую.
Можеш мені…
Дякую. Можеш мені пояснити щось?
Ти обняла її після того, що вона наговорила?
Та ти була на її боці… Як можна бути на її боці?
Як таке можна робити? Ти ж казала, що я тобі подобаюся така, як є?
І що з того? Це злочин?
Це не злочин, але це не я.
Це не та, хто я є, це не моє…
Чому мова завжди має йти про Мору? Усе постійно про Мору?
- Перехід Мори… - Я потребую…
- Операція Мори. - Так.
- У мене буде операція, і мені страшно. - Мора, Мора,
- постійно одна Мора! - Тобі було колись страшно?
Добре, просто кажи все, що проходить тобі в голову.
- Буду казати. - Добре, гаразд.
Поїхали. Знаєш, маю тобі щось сказати.
Ти мене розчаровуєш. Ти вище цього.
- Це точно… - Ти краще ніж…
А знаєш, що ще? Ти скнара.
Ти жахлива скнара та не даєш чаєві.
Так. Офіціантам, паркувальникам, тому бідному хлопцю з піцою.
- Ти взагалі нічого йому не дала. - Ми чекали 45 хвилин,
- аби приїхала піца. - І що?
- Я завжди…
Я завжди залишаю на чаєві 15%.
Ти даєш 15% за погані послуги.
Ти даєш 15% за те, що тобі плюють у їжу.
Ти даєш 15%, коли тебе колють ножем.
Знаєш що? Мені вже набридло сперечатися з тобою.
- Добре. Я їду. - У нас різні погляди на життя.
- Зрозуміло? - Так.
- Так. Хто б здогадався. - Я здогадалася. У ту мить…
Я здогадалася в ту саму мить, коли ти дала цьому паркувальнику долар.
Не можу спати, якщо не увімкну вентилятор.
Я навіть вигадав йому ім'я.
Називаю його Пан Фен.
- Пан Фен? - Так.
Так.
Якщо тобі незручно, скажи мені.
Я можу лягти на цей надуваний матрац.
- Залишайся в ліжку. - Добре.
Мені шкода.
Тобі немає чого шкодувати.
Я люблю тебе.
Я знаю.
Оленячі роги? Це цікаво.
Привіт.
- Я тебе ненавиджу. - Чому?
Бо ти пролізла в мою голову.
Я відчувала весь твій тиск.
І я знала, що ти мене про це спитаєш, отже я…
Ми це зробили. Зробили.
Припини. Я відчуваю себе 12-річною.
Припини. Це було…
- Так, так! - …не дуже добре.
- Боже мій. Ні. Я дуже щаслива. - Чого це? Ні.
- Це круто. - Ти взагалі мене чуєш?
- Боже мій. - Знаєш що?
- Не вірю, що це розповіла. - З рештою я впораюся.
Я читала дещо про культи, і знаєш, єдина річ,
яка є більш потужнішою за харизматичного лідера культу, —
це харизматична культова пара.
Це не культ, Саро. Ми просто готуємося до седера.
- До того ж ми не пара. - Ну, добре, але знаєш,
не треба лаяти культи, вони роблять добрі речі.
Наприклад, культи вигадали вегетаріанців і все таке.
У будь-якому разі, ми продали вже 68 квитків.
Тобто ця подія неодмінно відбудеться.
Чесно, я відчуваю, що нас із Леном це зближує.
Я відчуваю щось на кшталт спалаху.
- Спалаху? - Ну, знаєш,
коли ми зустрічаємося
та робимо всі ці єврейські речі, це так сексуально,
але одночасно між нами така здорова атмосфера.
Отже, ти збираєшся почати з Леном наново?
- Може бути. - Бо я чула, що ти казала,
що ти ніби бі або гей, або лесбійка.
Байдуже. Це не означає, що я його не кохаю.
- Байдуже? - Це не означає, що я не вийду за нього.
- Знову хочеш за нього заміж? - Може бути.
Я не знаю, може бути, я просто відчуваю
таке натхнення від усіє цієї духовності…
Це не духовність!
Слухай, Ракель, може, тобі принести води чи…
Не треба води!
Вибач.
Я просто хочу… Я…
Можеш мені швидко пояснити, що для тебе духовність, Саро?
Я не знаю. Я не думала…
Тобто я не знаю… Я не знаю.
Я скажу тобі, що не є духовністю.
Міняти свою думку, коли заманеться.
Це не переслідування свого блаженства. Та не пошуки себе,
коли ти повзеш через власний пупок,
а виповзаєш через власну дупу та називаєш це мандрівкою.
Добре!
Легко сказати, чим не є духовність.
А чим вона є?
Для мене
Бог постійно змінюється.
Це ми намагаємося тут робити.
Беремо щось, чого не можна виразити в словах,
і створюємо для цього ритуал і спільноту, а також місце, де ми всі разом можемо…
- Давіде, не говори, у біса, за мене. - Добре.
Вибач, Ракель, але ти лаєшся
значно більше, ніж у семінарії.
Пішов ти, Давіде! Пішов ти!
Знаєте, я не буду займатися цим клятим седером!
- Я не робитиму цей седер! Я іду звідси! - Ні, ні.
Заспокойся. До нас прийде багато людей. Ракель.
Знаєте що? Мені по цимбалах, якщо Папа Римський
або Дональд Трамп,
або сам Машиах прийде на цей клятий вечір!
- Я цим не займатимусь! - Хто такий Машиах?
- Це месія. - Це месія, Саро!
Це клятий месія!
Я не займатимусь цим клятим седером. Я іду звідси!
Я не робитиму цього. Не підписуюсь на це лайно.
Я не робитиму цього. Не робитиму.
Не робитиму. Не буду робити.
- Не робитиму цього! - Добре.
- Я не робитиму цього!
Добре, гаразд.
Ісус сказав мені, що я маю жити покірливо Якщо Він змінить моє ім'я
Змінить моє ім'я
Ісус сказав мені, що я маю жити покірливо Якщо Він змінить моє ім'я
Змінить моє ім'я
О, я відповів Ісусу, що все буде добре
Усе буде добре, буде добре
Я відповів Ісусу, усе буде добре
- Якщо змінить моє ім'я - Якщо змінить моє ім'я
Дякую.
Ісус спостерігає за нами.
Його Святий Отець створив небо і землю,
і все людство за своєю подобою.
І саме тому Він дбає про нас.
Навіть тоді, коли ми заблукали.
- Слава Йому. - Слава Богу.
І шлях, який ми знаходимо, — це шлях до Нього,
байдуже, як далеко ми заблукали, —
це молитва до Господа.
А зараз помолимося.
Отче Небесний,
просимо Тебе піднести всіх Божих дітей
і повести нас Твоїми дорогами.
Ми просимо Тебе не забувати наших близьких,
яких вже немає з нами.
І ми просимо Тебе підтримати мою рідну матір, Ріту,
яка раптово померла.
Вона знала, як багато для мене означало, коли я прийняв Тебе у своє серце.
В ім'я Ісуса ми молимося.
- Амінь. - Амінь.
Боже, ми молимося, щоб смерть Ріти була не марною.
Бо ми всі знаємо, наскільки наш час на землі швидкоплинний.
Ти можеш покликати нас додому будь-коли.
Я хочу скористатися миттю
і спитати, чи є тут хтось сьогодні,
кого ще не було врятовано,
але хто бажає пізнати Ісуса як свого особистого Господа і Спасителя?
Молимося Ісусу!
Хто бажає підійти до цього вівтаря?
Хто бажає відректися від сатани
та прийняти Ісуса до свого серця?
- Слава Йому! - Так!
Хто бажає позбутися свого тягаря?
Хто бажає стати вільним?
- Так. - Боже, Колтоне.
Хтось тут бажає прийняти Ісуса до свого серця?
Піднімайся сюди.
Джоше Пфефермане, ти бажаєш вічне життя?
Ти відмовляєшся від сатани?
Авжеж.
Ти приймаєш Ісуса Христа
як твого Господа і Спасителя?
Добре.
Творчий керівник Юрій Лаховський життя?