І знаєш що? Це було якесь божевілля.
- А потім, учора… - Так?
Він бере мене в похід.
Куди? У ліс чи що?
- Так. - Ні.
Чому люди полюбляють ходити в похід до лісу?
Там всюди ґвалтівники, навіть гірше…
Голлівуд 1967 рік
Ні, гірше, це койоти, а також ці кляті ведмеді.
Ну, це була його ідея.
Він завжди вигадує всілякі невеличкі пригоди.
Це так мило.
Так, він має бути милим,
якщо збирається вкрасти тебе в мене.
А ось і він.
Не можу дочекатися. Ти його полюбиш.
- Привіт. - Я впевнена в цьому.
Привіт.
Вибач, що змусив тебе чекати.
Мортон Пфеферман, Шеллі Ліпкінд.
Морт.
Шеллі.
А я вже почала думати, що тебе просто вигадали.
Так.
А ось я тут.
Яка, у біса, чудова сукня, Деб.
Шеллі підказала. Вона на цьому знається.
- Невже? - Так і є.
Я просто дуже спостережлива.
Дуже спостережлива.
Це добре.
ОЧЕВИДНЕ
Прокидайся, Морте.
- Юначе, прокидайся! - Морте, хапай м'яч!
Що ти робиш? Підіймайся! Він поруч із тобою, м'яч!
Лови м'яч! Морте! Що з тобою?
Ще одне очко для Пасадени!
Іди сюди! Сідай на лавку, Морте!
Так тримати!
Не можу повірити, що цей шмаркач — мій онук.
Як справи? Ти що, там спав?
- Сідай! - Випускай іншого.
- Ходи вже. - Джеррі.
Джеррі, бери свою рукавицю! Ти в грі.
Добре, Джеррі, здобудь кілька очок для нас!
Добре. Гаразд!
Зібралися!
Що сьогодні відбувається?
- Додому. - Добре!
Не дивися на Брайну. Сестра тобі не допоможе.
Джеррі, ти на позиції?
Спробуй. Другий. Другий! Ось так, добре.
Бойл-Гайтс 1958 рік
Нічого, я приведу вашу секретарку сьогодні.
Слухай, краще купи собі панчохи...
Агов, це вже занадто.
Слухай, скоро мама повернеться з роботи.
Краще тобі зробити домашню роботу.
…не вистачає тут трохи поваги.
Смачної теплої їжі…
Не починай збирати речі
Брентвуд 1958 рік
Віддай мою троянду та рукавичку
Мій любий
Вони про щось здогадуються
Люди скажуть, що ми закохалися
Чудово, Шеллі. Чудово.
Духова секція, інструменти, будь ласка.
Почекай.
У тебе талант від природи.
Але ще є багато над чим працювати.
Може, зайдеш до мене після школи?
Ми трохи попрацюємо над цим.
Добре.
Добре, духові інструменти.
Ти комусь подобаєшся.
Ми вже це репетирували?
ЯК ВИЖИТИ ПІД ЧАС АТОМНОГО УДАРУ
Добре, Шеллі, побачимося на репетиції.
Щось було дуже довго.
Що ви робили?
Я не чула, як ти співала.
Ти взагалі співала?
Якщо співала, що ти співала?
Ми все перепробували.
Я водила її до рабина. Були в психолога.
Я робила ці омлети з сиром, які вона любила, скільки пам'ятаю.
Нічого. З нею було все гаразд, а потім, раптово вона…
Вона пішла з театру та припинила їсти.
Чому ти нічого не їси?
Це триває вже кілька тижнів.
Шеллі, я хочу допомогти тобі.
Тому я поставлю тобі декілька питань,
а ти можеш відповідати «так» або «ні». Що скажеш?
Тобі важко засинати вечорами?
Може, тебе переслідують нічні жахіття?
Ти колись пробувала марихуану чи інші наркотики?
Ти боїшся, що розчаруєш батьків,
або що через тебе буде страждати родина?
Дідько, Шеллі, відповідай лікарю.
Я випишу їй рецепт на мепротан.
- Від чого? - Від тривоги.
З часом вона зголодніє та буде їсти.
Ти уявляєш, як тобі пощастило
мати те, що в тебе є, після всього цього, що ми пережили?
Ми приїхали сюди, щоб втекти від голоду.
А ти вирішуєш не їсти?
Це не Голокост.
Хочеш стати безплідною?
Розо, ти це чуєш?
- Так, чую. - Куди ти?
Усередину. Я дуже втомилася. Хочу прилягти.
Ти знаєш, що він там робить.
І що? Може, хтось тут буде щасливим?
Він накликає на нас Божий суд.
Піди та поговори про життя з цим хлопцем, доки не пізно.
Якщо ти не поговориш, це зроблю я.
Морті, ми ж про це розмовляли.
Одягайся.
Маєш піднятися наверх, доки не прийшов дідусь.
Послухай мене. Він не має ніколи про це дізнатися.
Ти мене зрозумів?
Ти дуже гарно танцюєш.
Твоя тітка Ґіттель подарувала мені це кільце.
А Ґіттель це жінка Ґершона?
Одягайся.
Швидко.
- Готова? - Так.
Ти жила на півдні? Ти маєш…
- Так, жила. - Добре, мені здалося,
що я чую легкий південний акцент у тебе.
Гадаю, це підлаштовано.
Немає сумнівів.
Щоб ти зробила, якби стала королевою, Керол?
Безкоштовну освіту та коллі для мого старшого сина.
Невже? Для старшого сина? Добре, а зараз…
- Куди ти? - На прогулянку.
- Куди? - Куди саме?
- Доброго вечора. - Куди?
Іде туди, іде сюди.
Дома їй не сидиться.
Куди вона пішла?
Може, до Тома, або Джо, або Сола.
Вона постійно йде.
Хоче, щоб ми перевиховали її збоченого хлопця.
Сподобався м'ясний рулет? Зробила його з кукурудзяними пластівцями.
Ситно, наче м'ясо, так.
Він смачний.
Не варто було мені від тебе йти.
- Ти повернувся. - Ти була кращою жінкою.
Так, так. Просто вона тебе покинула.
Брайно.
Так?
Гадаєш, я дивний?
Ні.
Немає сумнівів…
Я подумав про все.
Ми маємо свічки, сірники, цигарки.
Це чудово.
Я хвилювалася, що я буду робити під час апокаліпсису.
Земні задоволення збережуть нам здоровий глузд, Єтто.
- А в нас буде шоколад? - Шоколад?
У нас десь 60 плиток шоколаду.
Ще в нас є дев'ять банок огірків,
три десятки банок тунця.
Твій дідусь подбав про все. Можеш не хвилюватися.
Я подбаю про все.
Якщо кожен з нас буде їсти по одній плитці шоколаду в тиждень,
нам вистачить шоколаду на 12 тижнів.
Так і є. Точно.
Подивися на хлопця. Він справжній Ейнштейн.
Дванадцять тижнів під землею. Від цієї думки в мене дах їде.
Але ми всі будемо разом.
Та всі будемо в безпеці.
Який чоловік.
Я досі твій батько.
Дідусю, я теж хочу щось порахувати.
- Вирішити одну задачу. - Добре, Брайно.
Скільки банок супу нам треба на шість місяців,
якщо ми їстимемо дві банки щодня?
На скільки місяців?
А в мами на роботі є бункер?
- Не знаю. - Агов!
Якщо там немає, вона може загинути під час ядерного вибуху.
Ні, вона сховається під свій стіл. Це друге найкраще рішення.
Авжеж, але якщо десь побачиш бункер, біжи туди.
Ти ж не хочеш, щоб твої очні яблука розтанули прямо в орбітах.
Невже очні яблука можуть розтанути?
Не хочу, щоб очні яблука мами розтанули.
Цього не станеться.
Якщо щось трапиться, вона перетвориться на триголового монстра.
А якщо мама не встигне вчасно в бункер?
Любий, урешті-решт,
ми всі будемо разом у кращому світі.
- Отже, не турбуйся. - У раю, здається, веселіше.
- Діти в школі кажуть… - Невже?
…що там дороги вкриті золотом,
і можна ходити по зефірних хмарах.
Невже? Досить мріяти.
Їж свій салат з яблук і шуруй до свого неєврейського раю.
НЕЙМОВІРНА НОВА КОЛЕКЦІЯ!
Єтто!
Розо!
Підіймайтеся! Усі до бункера. Побігли.
Це лише навчання.
Ти цього не знаєш. Підіймайся. Ходімо.
Отже, усі.
Єтто, ходімо. Ідемо до бункера негайно.
- Нам не треба брати все. - Ходімо. Ми не тікаємо з Єгипту.
Де Морт?
Виходьте, виходьте.
Пішли, пішли.
Де він подівся? Він тут?
- Що він робить? - Він унизу!
Добре.
Лізьте туди. Поверни по колу.
Усередину. Пішли. Рухаємося.
Пішли. Уперед.
Чому ти вдягнув мамину нічну сорочку?
- Я рухаюся. - Не зупиняйтеся.
- Я спускаюся. - Треба поквапитися.
Нумо. Ти знаєш, що робити…
Хіба ти не чуєш сирену? Піднімися.
Чому ти заблокувала драбину?
Поквапся. Хочеш, щоб дідусь побачив?
- Скоріше. - Морте.
- Добре. Ну ж бо. - Не можу вдягнути йому штанці.
- Застрягли. - Не блокуй драбину.
Ніхто нічого не блокує.
Ну ж бо. Одягай штани.
Повертай.
- Допомогти? - Ось так.
Якого біса з тобою відбувається, Морте?
Мама сказала, що нічого страшного.
Ти сказала своєму дурнику вдягнути сукню?
Не кричи! Це не її провина.
Боже мій. Він не ходить так до школи.
Він сидить тут унизу. Грається. Це нічого не означає.
Грається? У що ж він грається?
Що це таке? Його треба показати лікарю.
А це… Це теж твоє?
Що це, у біса, таке?
- Що це? - Добре.
Це намисто. Я купував ці перлини тобі.
Я знаю. Віддай їх мені. Досить кричати.
Хочеш потрапити до психлікарні?
Усі чоловіки Боймельгріни хочуть бути жінками.
Це родинне прокляття.
Це не прокляття нашої родини. Це і є наша родина.
Родина?
Ти не знаєш, що таке бути родиною.
Десь вештаєшся всю ніч. Потім спиш увесь день.
Це мій будинок. Тут діють мої правила.
Ти ні за що не платиш, моя дитино.
Ти нічого не робиш, то нічого й не кажи.
Це все твоя провина!
Хочеш, щоб він закінчив як Ґершон?
- Хаїме! - Хочеш?
- Хаїме! - Морті, іди-но сюди.
Іди до мене. Подивися на мене.
Іди сюди. Усе добре. Любий, іди сюди.
- Допоможіть мені. - Не чіпай його.
- Не чіпай хлопця. - Мамо.
Іди сюди. Хочеш знати, що сталося з твоїм дядьком Ґершоном?
- Хочеш? Морте! - Хаїме! Припини.
- Не поводься як йолоп! - Хочеш дізнатися?
Його спалили в пічці.
- Ти… - А знаєш чому?
Бо твоя матір і твоя бабця
дозволяли йому вештатися в спідниці!
Він робить це лише, коли він на самоті.
Це робить його щасливим. Це нічого не означає.
А Ґершон зараз щасливий?
Змусь його припинити це, або геть з мого дому!
Це все сирени. Від них він скаженіє.
Від них він скаженіє.
Бережи голову.
Зробиш, що сказав дідусь, добре?
Зроблю. Я обіцяю.
Не слухай його. Не йди, будь ласка.
Добре. А зараз вдягнися.
Іди вдягнися.
Мамо?
- Томмі, кидай уже! - Добре, поїхали!
Ланцюги-ланцюги ковані, нехай Мері розкує нас!
Ланцюги-ланцюги ковані, нехай Діана розкує нас!
Зупиніться!
- Зіграємо ще раз. - Так.
- Так, зіграємо ще раз. - Ну ж бо, зіграємо ще раз.
Агов, заждіть, я ще не спробував розкувати.
Хлопці граються ось там.
Ланцюги — це гра для дівчаток.
Брайно?
Ти — хлопець, Морте,
байдуже, скільки разів ти вдягав одяг матусі.
- Що сталося? - Ти в порядку?
Брайно, що сталося?
Покличте на допомогу!
Дякую, любий, що повірив у мене.
Я б ніколи не намалювала жодної картини без тебе.
Вони всі чудові, моя люба.
А яка твоя улюблена?
Мене дуже рідко надихає якась єдина картина,
але мені…
мені дуже подобаються рамки.
Жартівник.
Іди. Розважай свій народ.
Може, мені щось сказати? Добре.
У мене є декілька слів для всіх.
Привіт. Дякую всім, що завітали.
Я хочу сказати кілька слів.
Ця виставка завжди була моєю мрією,
і це дуже чудово,
що стільки люблячих сердець спостерігають за її народженням.
Отже, дуже вам дякую.
Моя подорож почалася, коли в дитинстві мені до рук потрапили фломастери.
Пам'ятаю, що я сиділа та дивилася телебачення,
а мама дала мені фломастери,
бо я не могла зосередитися на телебаченні,
і я пригадаю, що просто не могла зупинитися.
Усе грала та грала з фломастерами.
Але те, як про це говорили тато й мама,
допомогло мені зрозуміти,
що мені треба робити.
Я дорослішала,
пригадую, що займалася керамікою та гончарством,
робила скульптури, усе мені подобалося.
- Мені подобалося все, але… - Що ти робиш?
…це не було тим самим.
Іди за мною.
І тільки коли я знайшла фарби…
Але зачекай 180 секунд.
…це стало моїм голосом. Акрил зараз дійсно є моїм знаряддям.
Я здійснила справжню подорож, щоб опинитися тут.
Коли ви дивитеся на кожну картину…
- Один… - …це не просто одна…
- Два, три… - Коли ви дивитися на колекцію…
- Чотири, п'ять, шість… - …це дійсно як медитація.
Кільце має бути на твоєму пальці.
Що? Ні.
Хочу красиве кільце, Морте, а не це лайно.
Я не…
Що нам робити?
Я не знаю.
Мені потрібно…
Мені потрібно трохи часу.
Мені потрібно трохи часу, щоб дещо владнати.
Добре.
Але до тих пір…
Ти можеш тримати це в таємниці?
А ти?
Творчий керівник Юрій Лаховський владнати.